УХВАЛА
 
8 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 737/641/17
провадження № 51-6562ск18
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 ,
 
встановив: 
 
У касаційній скарзі викладено незгоду з рішенням суду в справі № 737/641/17.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 5 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.
 
Так, засуджений, всупереч положенням п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК,направляючи до Суду свою касаційну скаргу, вказав, що скарга подається до Касаційного суду з цивільних та кримінальних справ, що не відповідає приписам п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), згідно з якою судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Крім того, всупереч положенням п. 2 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі не зазначена поштова адресаособи, яка подає касаційну скаргу, що є необхідними даними.
 
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається судове рішення що оскаржується, однак касаційна скарга містить лише посилання на дати судових рішень (дату судового рішення), при цьому в вступній частині скарги засуджений посилається на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2024 року, а у резолютивній частині скарги на рішення від 
11 вересня 2024 року, навіть не зазначаючи суд, який прийняв рішення, отже не зрозуміло, яке судове рішення оскаржується та якої інстанції.
 
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
 
Частиною 1 ст. 438 КПК, передбачено, що підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
 
Крім того, згідно зі ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
 
Однак, всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК, скаржник не ставить вимог до суду касаційної інстанції, які б відповідали повноваженням цього Суду.
 
Тому, скаржник, заперечуючи законність судового рішення (судових рішень), у поданій касаційній скарзі має конкретизувати, яке судове рішення оскаржується (судові рішення оскаржуються), викласти обґрунтування їх незаконності та необхідності скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.
 
Суд звертає увагу, що судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК.
 
Тобто, касатор має урахувати, що предметом касаційного оскарження можуть бути рішення судів першої інстанції після їх перегляду по суті кримінального провадження в апеляційному порядку.
 
Також, згідно з ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Проте до касаційної скарги належним чином завіреної копії оскаржуваного судового рішення скаржником не додано, що у цьому випадку позбавляє Суд можливості перевірити відповідність прийнятого рішення вимогам законодавства, що є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.
 
У зв`язку із вищевикладеним за наявності підстав, засудженому потрібно подати касаційну скаргу в новій редакції, взявши до уваги зазначене у цьому рішенні.
 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.
 
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
 
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4  залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
 
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                        ОСОБА_3