ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" грудня 2024 р.           Справа№ 910/4929/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Корсака В.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 (повний текст складено 24.07.2024)
у справі № 910/4929/24 (суддя Ломака В.С.)
за позовом          Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
до                    Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
про                    стягнення 24 719,83 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - Компанія) 24 719,83 грн.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «ALL RISRS» від 01.03.2021 №104/21-Т/Ц5 та у зв`язку із настанням страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля "Citroen Jumper", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідальність власника автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого скоїв ДТП, станом на дату ДТП була застрахована Компанією на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №202877692. 
Товариство вважає, що за таких обставин обов`язок з відшкодування невиплаченої Компанією частини страхового відшкодування у розмірі 16 796,54 грн, а також нарахованих на цю суму 1 302,83 грн 3% річних та 6 620,46 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Суд дійшов висновку, що оскільки Компанія у встановленому законом порядку та протягом передбаченого ст. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 90-денного строку з дня отримання заяви позивача про страхове відшкодування сплатила на користь Товариства належну до сплати дійсну суму страхового відшкодування (з урахуванням, зокрема, коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого автомобіля та франшизи за полісом серії ЕР №202877692), вимоги позивача про стягнення з відповідача додатково нарахованої суми страхового відшкодування у розмірі 16 796,54 грн є безпідставними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2024, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Компанії 24  719,83 грн.
Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.
На думку апелянта, застосування коефіцієнту фізичного зносу до рахунків СТО є безпідставним оскільки сума матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вже вказана у звіті, на підставі якого відповідач повинен відшкодувати матеріальний збиток.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Товариство надало відповідь на відзив, у якій заперечує проти наведених Компанією у відзив доводів, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Товариства повністю.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4929/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 до надходження матеріалів справи №910/4929/24.
22.08.2024 матеріали справи №910/4929/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2024 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі №910/4929/24 залишено без руху. Надано Товариству строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 516,00 грн у встановленому порядку та для подання уточненої апеляційної скарги з вірним зазначенням оскаржуваного судового рішення. Попереджено Товариство, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/4929/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
01.03.2021 Товариство (страховик) та СП "ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД" (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту "ALL RISRS" №104/21-Т/Ц5 (далі - договір) щодо автомобіля "Citroen Jumper", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску, за умовами п. 7.2 якого до страхових випадків віднесено збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Строк дії договору - з 17.03.2021 до 16.03.2022 (п. 16 договору).
25.05.2021 о 09:30 год на вул. Головній, 56, у с. Лужани Кіцманського району Чернівецької області відбулась ДТП за участю автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із застрахованим позивачем автомобілем "Citroen Jumper", реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.06.2021 у справі №718/1327/21 (провадження №3/718/516/21) водія автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 визнано винуватим у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до полісу серії ЕР № 202877692 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи -  2 600,00 грн та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн.
26.05.2021 страхувальник подав Товариству заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.
Згідно зі звітом №114 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеним експертом оцінювачем Євченком Є.М., вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ "Citroen Jumper", реєстраційний номер НОМЕР_1 , (з урахуванням встановленого експертом коефіцієнта фізичного зносу цього автомобіля у розмірі 0.66 згідно з п. 7.38, 7.39, 7.41 Методики) складає 42  294,22 грн.
03.06.2021 ФОП Лисів А.С. (СТО) виставив рахунок №СЧ2110024 на оплату відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 44 285,13 грн.
09.06.2021 Товариство затвердило страховий акт №006.01098221-1 на суму 44  285,13 грн, яким ДТП визнано страховою подією та вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 44 285,13 грн.
09.06.2021 платіжним дорученням №31404737 Товариство перерахувало на рахунок ФОП Лисіва А.С. (СТО) 44 285,13 грн з призначенням платежу: «Страх. виплата СП ?ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД? Акт № 006.01098221-1, від 09.06.2021р. зг. рах. № СЧ2110024 від 03.06.2021р. Без ПДВ».
Заявою №150621-1478/р від 15.06.2021 Товариство звернулось до Компанії з претензією про виплату страхового відшкодування у розмірі 44 285,13 грн.
Листом №7797 від 04.08.2021 Компанія повідомила Товариство про прийняте нею рішення щодо виплати на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 22 897,68 грн. Компанія зазначила про застосування коефіцієнту фізичного зносу, у зв`язку з чим розмір збитку складає 25  497,68 грн, а також вирахування франшизи у розмірі 2  600,00 грн.
06.07.2021 платіжною інструкцією №ЗР063035 Компанія здійснила відповідний платіж на користь Товариства.
Листом №130721-1699/р від 13.07.2021 Товариство повторно звернулось до Компанії з вимогою здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі  19 396,54 грн (42 294,22 грн - 22 897,68 грн). У цьому листі Товариство зазначило, що відповідно до звіту №114 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, наданого експертом-оцінювачем Євченком Є.М., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 42  294,22 грн.
Компанія залишила вимогу Товариства без задоволення. Листом №9604 від 22.09.2021 Компанія повідомила Товариству, що підстави прийняття рішення про здійснення відшкодування в розмірі 22  897,68 грн було роз`яснено в листі №7797 від 04.08.2021.
Оскільки страхове відшкодування Компанія у добровільному порядку в повному обсязі не відшкодувала, Товариство звернулось до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з Компанії 16 796,54 грн страхового відшкодування, а також 1 302,83 грн 3% річних та 6 620,46 грн інфляційних втрат.
Компанія проти заявлених до неї вимог заперечила та у відзиві на позовну заяву зазначила, що виплата страхового відшкодування має бути визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);    доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно зі ст. 979 ЦК України  за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України  джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.    Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.    
За визначенням ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування»).
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування»  страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом  порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За визначенням ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 993 ЦК України  та ст. 27 Закону України «Про страхування»  передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/3165/17, від 12.08.2019 у справі №910/2351/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17.
У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат переходить від потерпілої особи право вимоги до особи,  відповідальної  за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
Відповідно до пп. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (абз. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування».
Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - «ПДВ»). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин того, чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17 та від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17.
Разом з цим, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. ст. 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (п. п. 32.4, 32.7 ст. 32 Закону).
А отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів для ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Крім того, необхідно з`ясувати питання щодо заявленої до стягнення суми ПДВ.
Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.
В листі Державної податкової інспекції України від 21.08.2009 №10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.
Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 826/7454/17 зазначив, що якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість. А тому страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), у свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №565/1210/19 від 22.12.2020 та №911/286/20 від 21.12.2020.

Суд встановив, що згідно зі звітом №114 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеним експертом оцінювачем Євченком Є.М., вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ "Citroen Jumper", реєстраційний номер НОМЕР_1 , (з урахуванням встановленого експертом коефіцієнта фізичного зносу цього автомобіля у розмірі 0.66 згідно з п. 7.38, 7.39, 7.41 Методики) складає 42  294,22 грн. 
Вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 44  285,13 грн з ПДВ, які були сплачені Товариством на рахунок СТО, що здійснювало ремонт пошкодженого у ДТП КТЗ (автомобіль «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_1 ).
Компанія сплатила Товариству 22 897,68 грн.
Визначаючи такий розмір відшкодування, Компанія застосувала коефіцієнту фізичного зносу, у зв`язку з чим розмір збитку, на її думку, склав 25  497,68 грн, а також вирахувала франшизу у розмірі 2  600,00 грн.
Виходячи з приписів ст. 993 ЦК України  та ст. 27 Закону України «Про страхування»   до Товариства, яке виплатило страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до Компанії. Водночас, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Так, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Згідно з висновком експерта розмір завданої у ДТП шкоди (з урахуванням коефіцієнта зносу 0.66) складає 42  294,22 грн. Отже, з вирахуванням франшизи, Компанія мала сплатити Товариству 39 694,22 грн (42  294,22 - 2  600,00 = 39  694,22).
Компанія сплатила Товариству 22 897,68 грн. 
Таким чином, Компанія, повторно застосувавши коефіцієнт фізичного зносу автомобіля до суми шкоди, яка уже була визначена з таким коефіцієнтом, не доплатила Товариству 16  796,54 грн (22  897,68 - 16  796,54).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 15.09.2021 по 15.04.2024 апеляційний суд вважає його арифметично вірним. До стягнення з Компанії на користь Товариства підлягають 1  302,83 грн 3% річних та 6  620,46 грн інфляційних нарахувань.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2ст. 277 ГПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду має бути скасовано з прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/4929/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/4929/24 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, код ЄДРПОУ 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, вул. Борщагівська, 154, код ЄДРПОУ 33908322) 16  796,54 грн заборгованості, 1  302,83 грн 3% річних та 6  620,46 грн інфляційних нарахувань, 3  028,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 4  542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Справу №910/4929/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                В.А. Корсак