Номер провадження: 22-ц/813/6221/24 
Справа № 496/523/24
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кравець Інни Григорівни, представника ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2024 року про повернення заяви, постановлену під головуванням судді Пасечник М.Л., повний текст ухвали складений 19 червня 2024 року, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Кравець І.Г. звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія» (надалі за текстом ТОВ «ООЕК») про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством № 1352 від 05.04.2021 року та № 1699 від 23.09.2021 року у розмірі 109595,22 грн. та 111652,29 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що ТОВ «ООЕК» систематично не виконує умови договорів, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 212247,51 грн., яку відповідач визнає (а.с. 1-64).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року провадження за позовом ОСОБА_1 відкрито, справа призначена до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 66-67).
26.03.2024 року від представника позивача - адвоката Кравець І.Г. надійшла заява про зміну предмету позову, яка обґрунтована тим, що в період знаходження справи в суді відповідачем було погашено заборгованість за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1352 від 05.04.2021 року та № 1699 від 23.09.2021 року в загальному розмірі 221 247,51 грн., однак у результаті порушення відповідачем умов Договорів щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні витрати, 3 % річних, моральну шкоду шляхом зміни одних позовних вимог на інші без зміни підстав позову (а.с. 84-92).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2024 року заяву представника позивача - адвоката Кравець І.Г. про зміну предмету позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ООЕК» про стягнення заборгованості повернуто у зв`язку з відмовою у її прийнятті.
Ухвала суду мотивована тим, що представником позивача у заяві фактично заявляється про зміну як предмета, так і підстав позову, що суперечить нормам ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравець І.Г., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується з ухвалою суду, яка є незаконною та необґрунтованою з підстав того, що суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, не прийнявши до уваги, що позивачем уточнено позовні вимоги шляхом зміни предмету позову, а не як зазначив суд, що має зміна підстав та предмету позову.
У своєму відзиві ТОВ «ООЕК» зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів для скасування обґрунтованої та законної ухвали суду.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Одеська енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії.
В первісній позовній заяві представник позивача просив стягнути з ТОВ «ООЕК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1352 від 05.04.2021 року в розмірі 109 595, 22 грн. та № 1699 від 23.09.2021 року в розмірі 111 652, 29 грн. та судові витрати.
26.03.2024 року представником позивача - адвокатом Кравець І.Г. у зв`язку з тим, що відповідач у повному обсязі сплатив заборгованість, заявлену у первинному позові, подано заяву про зміну предмету позову, в якій вона просить стягнути з ТОВ «ООЕК» на користь ОСОБА_1 :
- 3 % річних у розмірі 1490, 78 грн., інфляційні витрати у розмірі 2022,31 грн. за порушення умов договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1352 від 05.04.2021 року;
- 3 % річних у розмірі 1527,44 грн., інфляційні витрати у розмірі 2050,38 грн. за порушення умов договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1699 від 23.09.2021 року;
- моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. за порушення умов договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1352 від 05.04.2021 року, № 1699 від 23.09.2021 року;
Судом першої інстанції встановлено, що представник позивача у поданій заяві також просить стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» та обґрунтовує свої вимоги щодо захисту прав та інтересів новими обставинами.
Відмовляючи у прийнятті та повертаючи заяву представника позивача – адвоката Кравець І.Г. про зміну предмету позову, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з відповідною заявою, представником позивача фактично заявляється про зміну як предмета, так і підстав позову, що суперечить нормам ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).
Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
У свою чергу, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
При поданні заяви про збільшення позовних вимог, зміну предмета або підстав позову, позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Одночасна зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.
Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися з`явлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 352/1331/20, від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц.
Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою відповідно до ЦПК України.
Збільшення розміру позовних вимог не передбачає пред`явлення однієї чи кількох нових вимог, додатково до викладених у позовній заяві.
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року по справі № 723/1233/17.
У Постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 вказано на те, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову – це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.
На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: – подання іншого (ще одного) позову, чи – збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи – об`єднання позовних вимог, чи – зміну предмета або підстав позову.
При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
У первісному позові заявленими позовними вимогами було стягнення з відповідача на користь позивача коштів за прийняту електричну енергію за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, однак у заяві про зміну предмету позову представником позивача заявлені вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди, щодо стягнення яких не заявлялось в первісній позовній заяві (зміна предмету позову) із зазначенням нових підстав в обґрунтування такого стягнення (зміна підстав позову).
На підставі вищевикладених обставин, суд прийшов до обґрунтованого висновку про повернення заяви у зв`язку з відмовою у прийнятті з підстав того, що позивач одночасно змінив підстави та предмет позову.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем було заявлено про зміну предмету позову, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав того, що перша і друга заяви позивача містили вимоги пред`явлені до відповідача ТОВ «ООЕК», предметом позову було визначено стягнення заборгованості за договорами, підставами позову було визначено не виконання умов договорів щодо своєчасної оплати.
Зі змісту заяви про уточнення позовних вимог від 26 березня 2024 року вбачається, що відповідач повністю сплатив заявлену заборгованість, а тому позивач ставить вимоги про стягнення 3% річних та інфляційні витрати за несвоєчасне виконання умов договору, а також стягнення моральної шкоди, яку поніс позивач, тобто предметом позову є санкції за несвоєчасну сплату за договорами, а підстава позову є прострочення сплати за договорами.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції, відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравець Інною Григорівною – залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст судового рішення складений 28 листопада 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова