П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/17573/23 
                                                                                                             Головуючий у 1-й інстанції: Гнап Д.Д. 
                              Суддя-доповідач: Шидловський В.Б. 
10 жовтня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_4 , у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) у формі наказу №263 від 20.11.2022 року про виплату всіх належних виплат зниклого безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_6 , який числиться зниклим безвісти з травня 2022 року його матері - ОСОБА_4 на підставі заяви останньої від 18.07.2022 року за вих. №1003;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі (за період травень - грудень 2022 р. та за січень 2023 р.) ОСОБА_1 (як законному представнику - матері неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє в інтересах останніх) грошового забезпечення на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" зниклого безвісти військовослужбовця - ОСОБА_6 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 (як законному представнику - матері неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє в інтересах останніх) нарахування та виплату грошового забезпечення на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" за період з 23 травня 2022 року по лютий 2023 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що є колишньою дружиною безвісно зниклого військовослужбовця - ОСОБА_6 та матір`ю його малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Із березня 2023 року отримує виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, належної її колишньому чоловікові. Зазначено, що оскільки ОСОБА_6 зник безвісті 23 травня 2022 року, то саме з цієї дати вона має право на отримання всіх його виплат, а не мати безвісно зниклого - ОСОБА_4 . Вважає, що відповідачем порушено черговість виплат, оскільки відсутня її відмова від одержання коштів. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами суду від 04.07.2024 та від 12.09.2024 витребовувались докази у справі. 
26.09.2024 на виконання вимог ухвали суду до суду надійшли докази по справі від відповідача. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_6 був військовослужбовцем Збройних Сил України та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_6 .Водночас, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_6 . Зазначені обставини встановлені судом і ніким не заперечуються.
Із 23 травня 2022 року ОСОБА_6 вважається таким, що зник безвісти.
Відповідно до наказу № 81 від 20.03.2023 всі належні виплати зниклого безвісти ОСОБА_6 здійснюються законному представнику його неповнолітній дітей ОСОБА_1 .
Грошове забезпечення з травня 2022 року по жовтень 2022 року, відповідно до наказу № 263 від 20.11.2022, виплачувалося матері безвісно відсутнього ОСОБА_4 .
Вважаючи зазначений наказ протиправним, а також протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 за період травень 2022 року - січень 2023 року грошового забезпечення ОСОБА_6 , позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у військової частини відсутні можливість і повноваження перевіряти інформацію щодо інших осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця. Таким чином, станом на момент визнання ОСОБА_6 безвісти зниклим, право позивача на отримання грошового забезпечення, безвісно відсутнього військовослужбовця у відповідності до Порядку № 884 Військовою частиною НОМЕР_1 не порушено. 
Колегія суддів вказує на помилковість висновків суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 6 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку № 260).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (далі - Порядок №884).
Відповідно до п.4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
За змістом п.5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
У відповідності до п.7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Тобто, підставою для виплати є заява членів сім`ї, на підставі якої приймається рішення про виплату чи відмову у виплаті грошового забезпечення.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами позивача, що аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають, зокрема, законний представник неповнолітніх дітей військовослужбовця.
В той же час, суд першої інстанції допустив помилкове трактування норм матеріального права, що у військової частини відсутні можливість і повноваження перевіряти інформацію щодо інших осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, з огляду на наступне.
Колегія суддів зауважує, що нормами п.п.4, 5 Порядку №884 врегульована процедура розгляду заяви членів сімей військовослужбовців про виплату грошового забезпечення і на командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) покладено обов`язок розгляду вказаних документів. 
Вищевказаними нормами закріплено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Тобто, у межах спірних правовідносин суд першої інстанції допустив помилкове трактування норм матеріального права, вказавши на правомірність дій відповідача щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_6 з моменту подання заяви позивачем, що суперечить вимогам п.4 Порядку №884. 
Більше того, законодавством чітко встановлено коло осіб які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018 та п.7 постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 року "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", тому будь-яке інше довільне трактування вказаних приписів є недопустимим.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на те, що визнаючи спірний  наказ №263 від 20.11.2022 року правомірним, судом першої інстанції взагалі не досліджено обставин, за яких його було видано, оскільки в матеріалах справи була відсутня заява ОСОБА_4 про виплату грошового забезпечення (коштів). 
Слід врахувати, що лише 26.09.2024 надійшли докази, які витребовувались судом апеляційної інстанції. Як слідує зі змісту заяви ОСОБА_4 від 25.07.2022, остання повідомляла про наявність у її сина двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та просила грошове забезпечення (кошти) розподілити в рівних частках між нею як матір`ю та неповнолітніми дітьми. До поданої заяви було долучено, зокрема, належним чином завірене рішення Деражнянського районного суду від 30.09.2020 про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . У вказаному судовому рішенні також зазначено, що від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей - син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З огляду на вказані докази, колегія суддів вважає, що при розгляді заяви ОСОБА_4 від 25.07.2022 у відповідача були наявні достовірні відомості про наявність у зниклого безвісти ОСОБА_6 неповнолітніх дітей, а відтак на відповідача було покладено обов`язок перевірити відповідність поданої заяви вимогам п.7 Порядку №884 шляхом визначення черговості права на отримання вказаних виплат.
Зважаючи на те, що п.7 Порядку №884 містить чітке застереження про можливість виплати грошового забезпечення батькам рівними частками лише якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей, то колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що наказ №263 від 20.11.2022 року про виплату всіх належних виплат зниклого безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_6 , який числиться зниклим безвісти з травня 2022 року його матері - ОСОБА_4 прийнятий за відсутності на те правових підстав та підлягає скасуванню.
Оскільки ОСОБА_6 від шлюбу має двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких за законом повинен утримувати, тому саме вони повинні отримувати спірні виплати.
Враховуючи, що діти є неповнолітніми, реалізація їх прав, в тому числі права на отримання грошового забезпечення, здійснюється їх законним представником - матір`ю ОСОБА_1 .
Як наслідок, в даному випадку та за даних обставин ОСОБА_1 (як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє в інтересах останніх) має право на нарахування та виплату в повному обсязі грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця - ОСОБА_6 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" з дати його зникнення безвісти, а саме за період травень-грудень 2022 р. та за січень 2023 р.
Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 (як законному представнику - матері неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє в інтересах останніх) нарахування та виплату грошового забезпечення на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" за період з 23 травня 2022 року по лютий 2023 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги до допущення відповідачем протиправної бездіяльності та вказує на обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, то колегія суддів зважає на наступне.
Відповідно до положень ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).
На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги в розмірі 9000 грн до матеріалів справи надано: ордер на надання правничої допомоги від 07.10.2023, додаткова угода до Договору про надання правничої допомоги від 12.03.2024, акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 12.03.2024, платіжну інструкцію №0.0.3523022456.1 від 13.03.2024 про сплату за надання правової допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 19.09.2023.  
Слід врахувати, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі 200/14113/18-а).
Враховуючи, що відповідачем не подавалось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати є обґрунтованими, об`єктивними і таким, що підпадають під критерій розумності, а тому на користь позивача необхідно стягнути 9000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Водночас, позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 1073,6 грн згідно з квитанцією від 27.09.2023 та за подання апеляційної скарги у розмірі 1609,5 грн відповідно до квитанції від 15.04.2024.
Однак, відповідно до п.4 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. 
Зважаючи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то остання була звільнена від сплати судового збору.
Відтак, позивач не позбавлена права звернутися до суду першої та апеляційної інстанції з заявами про повернення помилково сплаченого по даній справі судового збору.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративних позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) у формі наказу №263 від 20.11.2022 року про виплату всіх належних виплат зниклого безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_6 , який числиться зниклим безвісти з травня 2022 року його матері - ОСОБА_4 на підставі заяви останньої від 18.07.2022 року за вих. №1003. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі за період травень - грудень 2022 р. та за січень 2023 р. ОСОБА_1 (як законному представнику - матері неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє в інтересах останніх) грошового забезпечення на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" зниклого безвісти військовослужбовця - ОСОБА_6 ;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 як законному представнику - матері неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє в інтересах останніх нарахування та виплату грошового забезпечення на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" за період з 23 травня 2022 року по лютий 2023 року.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.