справа № 362/8003/23                                       головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
провадження № 22-ц/824/13343/2024   суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
19 листопада 2024 року                                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Колісніченком Артуром Сергійовичем на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - Колісниченко Артур Сергійович звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому просив суд:
стягнути  з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 88 896,89 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .
Судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі заробітку (доходу) але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.
Судовий наказ пред`явлено до виконання до Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).
Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, внаслідок чого виникла заборгованість.
Повідомив, що позивач раніше зверталася до суду з позовом про стягнення частини пені лише за перший місяць прострочення (30 або 31 день відповідно) в межах періоду з серпня 2020 року по серпень 2022 року, а не на всю суму заборгованості в межах вказаного періоду.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у справі №362/4568/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 22 757 грн.
У зв`язку з викладеним позивач вважає, що має право на стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів в іншій частині.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, 13 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колісніченко Артур Сергійович через систему електронний суд подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення пені за період з 01 вересня 2020 року по 01 серпня 2022 року за наступні дні після перших 30 днів, що стягувалися по справі №362/4568/22, тобто має місце інший предмет, ніж по справі №362/4268/22; за період з 01 вересня 2022 року по 01 жовтня 2023 року взагалі в жодному суді в жодній частині не розглядалося.
Вважає, що позивачу протиправно відмовлено у доступі до правосуддя оскаржуваним судовим рішенням.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Колісніченком Артуром Сергійовичем на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
27 серпня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Стукалова Ірина Валеріївна подала до Київського апеляційного суду відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Колісніченко Артур Сергійович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасника справи, який прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вважав, що станом на 07 травня 2024 року набрала законної сили постанова Київського апеляційного суду Київської області у цивільній справі №362/4568/22 від 10 жовтня 2023 року, предметом якої були ті самі правовідносини між тими самими сторонами та з тих самих підстав, що є підставою для закриття судом провадження у справі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальним правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
За висновками Верховного Суду щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в постановах від 10 червня 2020 року у справі №366/2099/17, від 08 квітня 2020 року у справі №910/16868/19, від 27 листопада 2019 року у справі №303/4229/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі №235/4711/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18, від 19 листопада 2019 року у справі №640/5563/19, від 09 жовтня 2019 року у справі №285/3912/18, закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у справі №362/4568/22 апеляційну скаргу адвоката Давидової Олени Юхимівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 22 757 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 481 грн.
Вирішуючи спір у справі апеляційний суд виходив з того, що періодом нарахування пені на розмір заборгованості по аліментам відповідно до позовних вимог є вересень 2020 року - серпень 2022 року. При цьому, врахував, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У зв`язку з невідповідністю розрахунку позивача актуальній практиці Верховного Суду, апеляційний суд самостійно здійснив розрахунок пені на заборгованість відповідача по аліментам та встановив, що за період з вересня 2020 року по серпень 2022 року її розмір становить 224 347,94 грн. Також, апеляційний суд врахував, що відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а позивач заявила позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 22 757,00 грн, тому дійшов висновку про стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача у межах заявлених позовних вимог.
Таким чином, у справі №362/4568/22 та у справі що розглядається №362/8003/23: позивачем та відповідачами є ті ж самі особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; предметом спору є аналогічна матеріально-правова вимога - стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів за період з вересня 2020 року по серпень 2022 року; позивач обґрунтовує свої вимоги аналогічними обставинами.
Доводи апеляційної скарги, що предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення пені за період з 01 вересня 2020 року по 01 серпня 2022 року за наступні дні після перших 30 днів, що стягувалися по справі №362/4568/22, спростовуються мотивувальною частиною постанови Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, у якій апеляційний суд самостійно здійснив розрахунок пені на заборгованість відповідача по аліментам (врахувавши позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16 щодо порядку розрахунку пені: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%). При цьому, колегія суддів стягнула пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 22 757,00 грн не за перший місяць прострочення (30 або 31 день відповідно) періоду з серпня 2020 року по серпень 2022 року, а за весь період в межах заявлених позивачем вимог.
Постанова Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у справі №362/4568/22 позивачем не оскаржувалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Однак, ані за текстом позовної заяви ані в її прохальній частині позивач не зазначає, що просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів  за період з 01 вересня 2022 року по 01 жовтня 2023 року. При цьому, розрахунок заборгованості з пені, долучений до позовної заяви (а.с. 38-40), не є заявою по суті справи, з якої встановлюється зміст позовних вимог, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем заявлено вимогу у цій справі про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у період відмінний від того, який було заявлено у справі №362/4568/22, оскільки заяв про зміну предмету позову або збільшення позовних вимог  матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки всіх доказів та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Колісніченком Артуром Сергійовичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року - залишити без змін.
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.
 
Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                             О.Ф. Лапчевська
 
                    Г.І. Мостова