ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/31241/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач), суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Кучугурна Н.В.) в адміністративній справі №160/31241/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
28.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: 
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , у зарахуванні трудового стажу для пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , до загального трудового стажу, що дає право на пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період його зайняття підприємницькою діяльністю 18.01.1994 по 28.12.2018, та призначити пенсію відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із дати звернення з відповідною заявою до Відділу методології та організації роботи із застосування пенсійного законодавства управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 18.01.1994 по 28.12.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. 15.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про перерахунок його пенсійного стажу з моменту відкриття підприємницької діяльності по її припинення. У відповідь на це звернення відповідач листом повідомив, що до страхового стажу позивача зараховано періоди провадження підприємницької діяльності з 01.07.1997 по 31.03.1998 на підставі квитанцій установ банків (на інших, наданими позивачем квитанціях, відсутня інформація про періоди, за які сплачувались страхові внески) та з 01.01.2004 по 31.12.2018 за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, пропорційно сплаченим страховим внескам. Позивач не погоджується з діями відповідача щодо незарахування до його страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 18.01.1994 по 30.06.1997, з 01.04.1998 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 01.01.2009 по 31.01.2009.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ) до його страхового стажу періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 18.01.1994 по 30.06.1997, з 01.04.1998 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 01.01.2009 по 31.01.2009.
В іншій частині позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що період здійснення підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. З огляду на викладене вище, підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , на підставі звернення від 15.08.2023 були відсутні, так як додаткових підтверджуючих документів щодо здійснення підприємницької діяльності надано не було, з чим не погодився суд першої інстанції.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2023 позивач звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про перерахунок його пенсійного стажу з моменту відкриття підприємницької діяльності по її припинення.
У відповідь на це звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач) листом від 15.09.2023 №44997-35635/Г-01/8-0400/23) повідомило позивача про те, що з 06.12.2022 позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058).
З 18.01.1994 по 28.12.2018 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу4 роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними     дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). 
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи зазначене, до страхового стажу позивача зараховано періоди провадження підприємницької діяльності з 01.07.1997 по 31.03.1998 на підставі квитанцій установ банків (на інших, наданими позивачем квитанціях, відсутня інформація про періоди, за які сплачувались страхові внески) та з 01.01.2004 по 31.12.2018 за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, пропорційно сплаченим страховим внескам.
Страховий стаж позивача складає 21 рік 5 місяців 19 днів (зарахований по 31.12.2018), у тому числі додатковий стаж (з дня встановлення інвалідності до досягнення віку відповідно до ст.26 Закон №1058) – 4 роки 3 місяці 18 днів.
Отже, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 06.12.2022 отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.08.2023 позивач звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про перерахунок його стажу з урахуванням періодів здійснення ним підприємницької діяльності.
При цьому, позивач указує, що до його страхового стажу не зараховані періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 18.01.1994 по 28.12.2018.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 18.01.1994 по 30.06.1997, з 01.04.1998 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 01.01.2009 по 31.01.2009 мають бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки за весь період здійснення ним підприємницької діяльності сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції та в межах доводів апеляційної скарги зазначає наступне.
Спірним у справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 18.01.1994 по 30.06.1997, з 01.04.1998 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 01.01.2009 по 31.01.2009.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач у період з 18.01.1994 по 28.12.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
За розрахунком стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 046750003975, страховий стаж позивача станом на дату звернення до відповідача становить 21 рік 05 місяців 19 днів. При цьому спірним у даній справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності саме з 18.01.1994 по 30.06.1997, з 01.04.1998 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 01.01.2009 по 31.01.2009.
Як встановлено судом першої інстанції, в якості підстави для відмови позивачу у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу, відповідач вказує на те, що в квитанціях, наданих позивачем, відсутня інформація про періоди, за які сплачувались страхові внески, тобто, фактично відмовлено в зарахуванні цих періодів через відсутність підтвердження сплати страхових внесків.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є саме сплата страхових внесків (єдиного внеску).
З матеріалів справи встановлено, що позивачем надано лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.11.2023 №75071/6/04-36-13-07-16, в якому вказано що станом на 09.11.2023 згідно з даними інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу у ОСОБА_1 податковий борг, заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інша заборгованість з платежів (у тому числі розстрочених, відстрочених, реструктуризованих), контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, відсутні (а.с. 23).
Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку вищевказаний лист контролюючого органу є належним доказом, який підтверджує сплату позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 18.01.1994 по 30.06.1997, з 01.04.1998 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 01.01.2009 по 31.01.2009 та необхідності зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стужу останнього вищевказані спірні періоди.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника на підтвердження доводів скарги, що підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , на підставі звернення від 15.08.2023 були відсутні, так як додаткових підтверджуючих документів щодо здійснення підприємницької діяльності останнім надано не було.
Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), визначено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Також, в силу положень частини 3 статті 44 Закону №1058-IV саме органи, що призначають пенсії, мають право в разі сумніву вимагати документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей щодо періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності, які викликали в нього сумнів під час розгляду поданих до заяви про перерахунок пенсії документів.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в адміністративній справі №160/31241/23 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак