ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/26823/24                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 листопада 2024 року                                                                                  м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                              Кучми А.Ю., 
суддів                                                  Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
-          визнати відмову від 02.04.2024 №16372/3.1-24 у закінченні виконавчого провадження НОМЕР_1 від 17.02.2021 протиправною;
-          скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 17.02.2021 на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору НОМЕР_2 від 05.02.2018;
-          визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 1017397,88 доларів США та 2364400,62 грн в межах виконавчого провадження НОМЕР_2;
-          визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору НОМЕР_2, видану Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 05.02.2018;
-          зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: скасувати звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 ; виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників; скасувати інші вжиті виконавцем заходи під час виконавчого провадження НОМЕР_3, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження;
-          зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): скасувати звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 ; виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників; скасувати інші вжиті виконавцем заходи під час виконавчого провадження НОМЕР_3, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України повернуто позивачеві.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у частині обґрунтування поважності пропущення строку на звернення з позовом до адміністративного суду не надано належних та достатніх доказів, а також за відсутності інших обґрунтувань позивача щодо наявності поважних причин для подання відповідного позову поза межами встановленого строку, позов підлягає поверненню на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України та відповідно до вимог ч. 2 ст.123 КАС України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що позивачем не був пропущений строк звернення до суду оскільки лише 20.05.2024 позивач достеменно дізнався про стан справ із виконавчим провадженням НОМЕР_1 та про порушення своїх прав у зв`язку із не закінченням ВП № НОМЕР_2.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Центрального міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з моменту отримання вказаної ухвали, шляхом надання суду квитанції про сплату судового збору в розмірі 9  689,60 грн та заяву про поновлення строку звернення до суду з зазначенням обставин, що обумовлювали б поважність пропуску строку звернення з позовом до суду.
27.06.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Так, у вказаному клопотанні представник позивача зазначає, що 20.05.2024 засобами електронного зв`язку (електронна пошта) адвокатом отримано скановану копію відповіді на заяву про закінчення виконавчого провадження від 02.04.2024, якою відмовлено у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження з підстав того, що виконавче провадження НОМЕР_2, яке було підставою відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 - не закінчувалось.
Таким чином, позивач лише 20.05.2024 достеменно дізнався про стан справ із виконавчим провадженням НОМЕР_1 та про порушення своїх прав у зв`язку із не закінченням ВП НОМЕР_2 всупереч ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 у справі №520/10947/14-ц, якою скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 у справі №520/10947/14-ц.
Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про неповажність зазначених позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Судом наголошено, що 28.03.2024 коли представник позивача звернувся до відповідача з заявою про закриття провадження, позивачу було достеменно відомо про порушення його прав в зв`язку з незакриттям виконавчого провадження незважаючи на наявність рішення суду, яке набрало законної сили.
Окрім того, в позовних вимогах міститься вимога про визнання відмови від 02.04.2024 №16372/3.1-24 у закінченні виконавчого провадження НОМЕР_1 від 17.02.2021 протиправною.
Натомість, позовну заяву було подано до суду лише 30.05.2024, хоча про відсутність постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 позивачу було відомо ще 28.03.2024, а відмова у закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 17.02.2021 датується 02.04.2024.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до п.9 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
За змістом частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
На підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 у справі №520/10947/14-ц видано виконавчий лист Київського районного суду міста Одеси №520/10947/14-ц від 06.04.2016. 
На виконання зазначеного виконавчого листа відносно ОСОБА_1 було відкрито низку виконавчих проваджень та прийнято низку постанов держаних та приватних виконавців про здійснення заходів з виконання судового рішення: 
-          ВП №62031037 - про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за позовом ТОВ «ФК ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи ТОВ «ФРУКТОВИЙ ДІМ ІМПЕРІАЛ ВН», ТОВ «УКРАЇНСЬКА КОМПАНІЯ ІМПЕРІАЛ», ТОВ «РИБНА КОМПАНІЯ ІМПЕРІАЛ» - закрито на підставі прийняття 15.09.2020 Київським районним судом м. Одеси ухвали по справі №520/10947/14-ц, якою скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 у справі №520/10947/14-ц; 
-          ВП № НОМЕР_4 - про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження;
-          ВП НОМЕР_2 від 05.02.2018, яке розпочав відповідач на виконання виконавчого листа Київського районного суду міста Одеси №520/10947/14-ц від 06.04.2016, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» загальної суми заборгованості; 
-          ВП НОМЕР_3 - про стягнення виконавчого збору (прийнята на підставі постанови НОМЕР_2 від 05.02.2018);
-          ВП НОМЕР_1 - про стягнення виконавчого збору (прийнята на підставі постанови НОМЕР_2 від 05.02.2018).
Частина виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 було закінчено на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 у справі №520/10947/14-ц, якою скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015  у справі №520/10947/14-ц, на підставі якого видано виконавчий лист Київського районного суду міста Одеси №520/10947/14-ц від 06.04.2016. 
Не зважаючи на скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 у справі №520/10947/14-ц та на звернення боржника із заявою про закриття виконавчого провадження, виконавче провадження від 05.02.2018 НОМЕР_2 не було закінчено.
Постановою від 17.02.2021 НОМЕР_1 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору. Підстава відкриття - постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.02.2018 НОМЕР_2. 
22.08.2023 Київським районним судом м. Одеси проголошено рішення у справі №520/10947/14-ц, яким відмовлено у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. Рішення набрало законної сили 03.10.2023. 
13.03.2024 адвокат Петрів І.М. отримав доручення від ОСОБА_1 на вжиття заходів із з`ясування обставин існування ВП НОМЕР_1, яке він виявив після моніторингу Автоматизованої системи виконавчого провадження.
На підставі адвокатського запиту 24.03.2024 адвокатом Петрів І.М. отримано відповідь на адвокатський запит стосовно виконавчого провадження НОМЕР_1. 
До відповіді було додано матеріали виконавчого провадження, з якого стало зрозумілим хронологія та природа існування ВП НОМЕР_1. 
28.03.2024 адвокат Петрів І.М. звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1. 
Станом на 16.05.2024 адвокатом відповіді на зазначену заяву отримано не було. У зв`язку із чим, 16.05.2024 адвокат Петрів І.М. звернувся до відповідач із адвокатським запитом про надання відповіді на заяву про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1. 
20.05.2024 засобами електронного зв`язку (електронна пошта) адвокатом отримано скановану копію відповіді на заяву про закінчення виконавчого провадження від 02.04.2024, якою відмовлено у задоволенні заяви з підстав того, що виконавче провадження № НОМЕР_2, яке було підставою відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 - не закінчувалось. 
Таким чином, позивач 20.05.2024 достеменно дізнався про стан справ із виконавчим провадженням НОМЕР_1 та про порушення своїх прав у зв`язку із не закінченням ВП НОМЕР_2 всупереч ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 у справі №520/10947/14-ц, якою скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015  у справі №520/10947/14-ц. 
Позивач вважає, що відмова у закритті ВП НОМЕР_1 від 20.05.2024 безпосередньо порушує права ОСОБА_1 через те, що виконавець фактично продовжуватиме вживати заходи з виконання постанови 05.02.2018 НОМЕР_2, 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме 20.05.2024 позивачу стало відомо, що виконавче провадження № НОМЕР_2 не закінчено та породжує правові наслідки у вигляді відмови у закритті виконавчого провадження НОМЕР_1.
Таким чином, висновок суду першої інстанції, що позивачу 02.04.2024 стало відомо про порушення своїх прав є необґрунтованим, оскільки це дата реєстрації листа-відмови відповідача, а не дата отримання його позивачем.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на приписи ч.ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За таких обставин, якщо при розгляді справи по суті, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, дійде висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, він наділений процесуальним правом залишити позову заяву без розгляду.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви відповідно до ч.2 ст.123 КАС України.
Колегія суддів зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, тому ухвала Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2023 року є передчасною та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року - скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 26.11.2024.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                              Л.В. Бєлова