УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
19 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 522/9264/24
провадження № 51-4018 ск 24
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянула касаційну скаргу представника ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 
16 грудня 2024 року і 
встановила:
як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, за результатами розгляду слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ухвалою від 13 червня 2024 року повернув скаргу представника 
ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України з підстав того, що заявником не надано жодного підтвердження факту його затримання працівниками поліції та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, останній під вартою не утримується.
Суддя Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою на вказану ухвалу слідчого судді. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Адвокат ОСОБА_4 не погодився із ухвалою судді Одеського апеляційного суду і звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить цю ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою незаконною, зазначає, що слідчим суддею постановлено ухвалу, яка порушує права та свободи  ОСОБА_5 . Зокрема, посилається у касаційній скарзі на істотні порушення норм кримінального процесуального закону та неврахування суддями при постановленні оскаржуваних рішень положень Кримінального процесуального кодексу України. Просить це кримінальне провадження передати до Великої Палати Верховного Суду через необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також з тих підстав, що на його думку, справа містить виключну правову проблему.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Особливостями права на апеляційний перегляд судового рішення є те, що це право не є абсолютним, оскільки може бути обмежене відповідно до законодавства шляхом визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію, або чіткого визначення випадків, за яких таке право виникає.
ЄСПЛ в своїх рішеннях зазначає, що право на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, параграф 36; Перетяка та Шереметьєв проти України, рішення від 20 червня 2011 року, параграф 33), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. the Guerin v. France, рішення від 29 липня 1998 року, параграф 37).
Законність і обґрунтованість рішень слідчого судді, може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, викладено в частинах першій та другій статті 309 КПК України. Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як правильно зазначено апеляційним судом, до передбаченого ст. 309 КПК України переліку не входить оскарження ухвали слідчого судді, постановленої в порядку статті 206 КПК України.
Крім того, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 травня 2019 року у провадженні № 51-7276 кмо 18 (справа № 766/22242/17) дійшла висновку, що оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України, відсутня, а звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Саме на це рішення послався й суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали. З такою позицією погоджується і колегія суддів та вважає непереконливими доводи захисника ОСОБА_4 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Крім того, доводи про те, що апеляційний суд повинен був керуватися нормами ст. ст. 2,7, 9, 24 КПК України є необґрунтованими, оскільки скарга захисника ОСОБА_4 була подана в порядку ст. 206 КПК України і відповідно слідчий суддя постановив ухвалу в межах процедури, яка передбачена кримінально-процесуальним законом. 
Що стосується порушеного захисником ОСОБА_4 питання про передачу до Великої Палати Верховного Суду кримінального провадження щодо  ОСОБА_5 , зважаючи на подібність рішень і ознаки вибіркового правосуддя, наявність виключної правової проблеми, то Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що зі змісту статей 434-1, 434-2 КПК України убачається, що питання про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження. 
Таким чином, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника, то колегія суддів не вбачає підстав для передачі скарги на розгляд до Великої Палати Верховного Суду. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5  на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3