Справа № 466/6933/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 33/811/1631/24                  Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА

14 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі:
судді Галапаца І.І.,
розглянувши клопотання захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Шевчука Юрія Андрійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 16 вересня 2024 року, 
в с т а н о в и в:
цією постановою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень) в дохід держави.
        ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
        ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн (сорок тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 7 (сім) років без оплатного вилучення транспортного засобу.
       На підставі ч.2 ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн (сорок тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 7 (сім) років без оплатного вилучення транспортного засобу.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
       На згадану постанову 23 жовтня 2024 року захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Шевчук Ю.А. подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої, яка надійшла на адресу апеляційного суду 13 листопада 2024 року, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у відсутності правопорушника ОСОБА_1 , копію постанови останній не отримував, а він – захисник правопорушника, з текстом постанови ознайомився 25 вересня 2024 року через Єдиний державний реєстр судових рішень. 
       Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в клопотанні доводи, суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути адвокату Шевчуку Ю.А., з наступних підстав.
       Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.
       Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
       У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
        На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.
       Як вбачається з матеріалів справи, розгляд такої в суді першої інстанції проводився без участі правопорушника ОСОБА_1 , проте, з участю його захисника – адвоката Шевчука Ю.А. Крім цього, правопорушник ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст. 130 та ч.5 ст. 126 КУпАП, про що свідчать його підписи у таких, та з якими правопорушник був ознайомлений, однак, не вживав заходів для явки до суду. 
       Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Шевчук Ю.А. мав можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористався таким.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду не є поважними, а тому приходить до висновку, що адвокату Шевчуку Ю.А. слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.
       Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,- 
п о с т а н о в и в:
відмовити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Шевчуку Юрію Андрійовичу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 16 вересня 2024 року 
       Апеляційну скаргу повернути апелянту. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.