П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/19396/23 
                                                              Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Альчук Максим Петрович 
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
11 жовтня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.05.2022, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 05.02.2001 по 29.11.2002 та з 01.12.2022 по 18.02.2005, період проходження військової служби з 02.11.1983 по 18.12.1985 та до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.01.1991 по 12.08.1997, з 14.02.2000 по 21.11.2000, з 05.02.2001 по 29.11.2022, з 01.12.2002 по 18.02.2005, з 27.05.2005 по 02.09.2005, з 19.09.2005 по 28.04.2006, з 17.08.2006 по 12.10.2006, та з 10.11.2006 по 27.01.2010 з урахуванням заробітної плати відповідно до довідки №64 від 31.03.2011.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії № 023830018300 від 15.11.2023; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 05.02.2001 по 29.11.2002 та з 01.12.2022 по 18.02.2005 та до пільгового стажу період роботи з 03.03.1987 по 31.12.1991 та зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 10.11.2023.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 10.11.2023 позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.
За результатами розгляду прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 023830018300 від 15.11.2023, з огляду на відсутність пільгового стажу.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно з ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV).
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Як свідчать матеріали справи, позивач досяг 55-річного віку, наявний страховий стаж - 30 років 3 місяці 9 днів, наявний пільговий стаж - відсутній.
Позивачеві не було зараховано до страхового стажу період роботи в російській федерації з 05.02.2001 по 29.11.2002 на посаді огранювача алмазів в ООО "АГАВА", з 01.12.2002 по 18.02.2005 на посаді огранювача алмазів в діаманти в ЗАТ "РУІЗ ДАЙМОНДС".
Вказані періоди роботи підтверджуються трудовою книжкою позивача НОМЕР_1 та дублікатами до трудової книжки.
Позивачем було надано довідку відповідного підприємства від 30.12.2004, відповідно до якої останній працює на підприємстві з 01.12.2002.
Слід зазначити, що основним документом що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка.
В тому ж разі коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, зазначені обставини мають встановлюватись на підставі додаткових документів. 
Вирішуючи по суті існуючий спір у частині зарахування стажу в російській федерації, слід першочергово звернути увагу на ту обставину, що при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.
Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відтак, слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Принагідно суд зазначає, що неможливість встановити сплату страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.
Також, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 передбачено вихід України з цієї Угоди, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19.06.2023 року.
Однак, варто наголосити, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Зокрема, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
Варто зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Суд першої інстанції вірно спростував посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування стажу роботи на території Російської Федерації, у зв`язку із її збройною агресією, що унеможливлює ведення кореспонденції, оскільки стаж роботи позивача підтверджений відомостями з трудової книжки, що є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Таким чином, періоди роботи позивача з 05.02.2001 по 29.11.2002 та з 01.12.2002 по 18.02.2005 підлягають зарахуванню.
При цьому, судом враховано, що посада позивача відноситься до посад за Списком № 2, визначеним зокрема, Постановою КМУ  від 11.03.1994 № 162 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) та Постановою КМУ від 24.06.2016 № 461.
Позивачем на підтвердження періодів роботи надавалися наявні у нього довідки, а саме довідку № 64 від 31.03.2011 про заробітну плату в ЗАТ "РУІЗ ДАЙМОНД" та довідку за місцем пред`явлення датовану 30.12.2004.
Слід зазначити, що судом враховано неможливість надання документів, які підтверджують пільговий період роботи через припинення листування із РФ внаслідок військової агресії.
Тобто, позивач не може бути позбавлений права зарахування стажу у зв`язку з неможливістю отримання ним довідки та відсутністю відомостей, що могли б підтвердити характер роботи.
Варто наголосити, що позивач фактично опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.
Відтак, аналізовані періоди з 05.02.2001 по 29.11.2002 та з 01.12.2002 по 18.02.2005 підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача.
Водночас, відповідно до матеріалів справи, позивач проходив військову службу у період з 02.11.1983 по 12.12.1985. Вказане підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 .
Разом з тим, позивач помилково вважає, що органом Пенсійного фонду України не зараховано відповідний період до страхового стажу. 
Так, зокрема, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що період діяльності та військової служби зараховано по 31.12.1991.
Отже, спір у цій частині відсутній.
Визначаючись щодо наявного пільгового стажу позивача, слід вказати наступне.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачеві відмовлено у зарахуванні періоду роботи з 03.03.1987 по 31.12.1991 до стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії, з огляду на необхідність долучення актів зустрічної звірки, так як документи не є актуальними.
У матеріалах справи наявна довідка Вінницького заводу "Кристал" від 19.02.2013 № 12/30, що підтверджує пільговий стаж позивача у розмірі 4 роки 9 місяців 28 днів за вище окреслений період.
Також встановлено, що вказаний період роботи було зараховано позивачеві рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.05.2022 з урахуванням актів зустрічних звірок.
Тому за доречне зазначити, що актуальність та достовірність інформації за вказаний період перебуває поза розумним сумнівом.
Таким чином, період роботи з 03.03.1987 року по 31.12.1991 року підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на пільгову пенсію.
Щодо інших періодів, визначених позивачем у позовних вимогах, то встановлено, що позивач виконував роботу по огранюванню алмазів в АТ "Вінницький завод "Кристал" з 22.08.1986 по 12.08.1997, 14.02.2000 по 21.11.2000, (трудова книжка НОМЕР_1 ), з 27.05.2005 по 02.09.2005, з 19.09.2005 по 28.04.2006, з 17.08.2006 по 12.10.2006, з 10.11.2006 по 27.01.2010 (дублікат трудової книжки НОМЕР_3 ).
В силу п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи.
Під  повним  робочим  днем  слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого  часу,  установленого для працівників даного виробництва, професії  чи  посади,  з  урахуванням   підготовчих,   допоміжних, поточних  ремонтних робіт,  пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (ч. 2 цього Порядку).
Натомість, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують відповідну зайнятість позивача та, зокрема, характер його роботи.
Позивач не позбавлений права потворно звернутися до органів Пенсійного фонду із наданням відповідних уточнюючих документів, довідок.
Поряд з цим, за доцільне зауважити, що положенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV передбачено право відповідача на проведення перевірки. Згідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого Постановою Правління ПФУ від 07.07.2014 року № 13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Однак, відповідачем взагалі не надавалася оцінка вищезазначеним періодам роботи позивача.
Беручи до уваги наведене, є протиправним прийняте головним управління Пенсійного фонду України у Волинській області рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.11.2023.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Відтак, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача, є зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового та пільгового стажу протиправно не зараховані періоди роботи позивача та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 10.11.2023.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.