ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9909/24 Справа № 177/268/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 177/268/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Агєєва О.В., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»,
відповідачка -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Тішунін Олександр Анатолійович, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024  року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (надалі – ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивовано тим, що 10 лютого 2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_3 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна", укладено електронний договір № 5519066 про надання споживчого кредиту в розмірі 11000,00 грн, строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (05.02.2023) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору.
ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредит в сумі 11 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.
Згідно п.1.5.2 кредитного договору знижена процентна ставка становить 0,796 % на день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 12.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
12.03.2022 відповідачка здійснила оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 1313,40 грн.
Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала.
Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 29 травня 2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права вимоги за кредитним договором, ТОВ "Авентус Україна" повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту, що була зазначена відповідачкою під час укладення договору, відповідного повідомлення.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки перед позивачем складає 52809,90 грн., з яких: 11000,00 грн. - тіло кредиту, 41809,90 грн. - нараховані проценти.
Оскільки, відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5519066 від 10.02.2022 в розмірі 52809,90 грн., а також, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 , на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості за кредитним договором № 5519066 від 10.02.2022 в розмірі 52809 гривень 90 копійок, з яких: 11000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу, 41809 гривень 90 копійок - сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Тішунін О.А., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з?ясування судом обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка ставить під сумнів факт укладення договору, а суд не врахував, що паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Позивач не зазначив, що оригінал електронного доказу знаходиться у нього, у зв?язку з чим ухвалою суду було витребувано оригінали електронних доказів, однак ця ухвала не була виконана позивачем. Так як позивачем не було надано до суду оригінал електронних доказів, можна дійти висновку про відсутність доказів укладення договору та правових підстав для стягнення кредитної заборгованості. Судом не було враховано, що договір наданий до суду не було підписано відповідачкою ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи не вбачається як саме відбулася ідентифікація та верифікація клієнта. Суду не було надано доказів того, що номер телефону, на який було направлено СМС-повідомлення був присвоєний саме відповідачці ОСОБА_1 та саме вона надавала згоду на укладення договору, шляхом ідентифікації її СМС-повідомленням.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази про зарахування кредитних коштів на рахунок позичальниці та отримання нею кредитних коштів. Розрахунок заборгованості та повідомлення АТ «ПУМБ» від 31.05.2023 про перерахування та картку № НОМЕР_1 10.02.2022 грошових коштів не може бути належним та допустимим доказом того, що грошові кошти перераховані саме відповідачці. З данного розрахунку немає можливості ідентифікувати особу, яка отримала грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн., а також не можливо встановити, що грошові кошти перераховані саме на картковий рахунок, який належить відповідачці.
Вважає, що позивачем не було надано суду доказів щодо укладення кредитного договору саме на тих умовах, які вважав погодженим позивач.
У зв?язку з недоведеністю позовних вимог, на переконання відповідачки, відсутні правові підстави й покадення на неї обов?язку з відшкодування позивачеві судових витрат, зокрема, понесених на професійну правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Також, просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8 000,00 грн.
Крім того, заявив клопотання про витребування доказів щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 відповідачці та зарахування на неї грошових коштів від ТОВ «Авентус Україна».
Частинами 1-3 ст.367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, зокрема, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому, клопотанням сторін та інших учасників справи про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, а також вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи, вирішуються судом апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду згідно п.6, п.8 ч.1 ст.365 ЦПК України.
З огляду на викладені норми процесуального права, а також враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування у справі, мотиви оскаржуваного судового рішення та той факт, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем  ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не заявлялося відповідне клопотання про витребування доказів, колегія суддів вважає за необхідне залишити клопотання без задоволення та здійснює апеляційний перегляд рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року за наявнимии матеріалами справи.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачкою ОСОБА_6 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_7 » під час реєстрації шлюбу 25.10.2022 (а.с. 26), з використанням електронного підпису, укладено Договір про надання споживчого кредиту № 5519066, згідно умов якого укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, у порядку, передбаченому ЗУ "Про електронну комерцію", у тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства (а.с. 57-59).
На умовах, установлених Договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (пункт 1.2 договору про надання споживчого кредиту).
Сума кредиту (загальний розмір) за договором становить 11000,00 грн (п. 1.3.). Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплата процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором (п. 1.4). У споживача відсуне право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором, на підставі звернення до Товариства у паперовій, формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора (п. 1.4.1). Тип процентної ставки фіксована (пункт 1.3, 1.4, 1.5).
Згідно графіку платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором, який є Додатком № 1 до договору, дата останнього платежу по кредиту 05.02.2023 (а.с. 59 зворот).
Згідно п.1.5.1 договору про надання споживчого кредиту, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору.
Відповідно п. 1.5.2. кредитного договору знижена процентна ставка становить 0,796 % на день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 12.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (пункт 2.1 договору) .
Відповідно до п. 9.2 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Крім того, 10.02.2022 відповідачка електронним підписом підписала паспорт споживчого кредиту, у якому вона підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування (а.с.55-56).
З повідомлення АТ "ПУМБ" від 31.05.2023 вбачається, що на картку № НОМЕР_1 10.02.2022 о 13.52 год. було успішно зараховано кошти в розмірі 11000,00 грн. (міститься в матеріалах електронної справи).
29 травня 2023 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ "Авентус Україна" було укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (міститься в матеріалах електронної справи).
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.1-1.2 договору факторингу).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29 травня 2023 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 39765,90 грн., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28675,90 грн. - сума заборгованості за відсотками (міститься в матеріалах електронної справи).
ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на електронну пошту відповідачки було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги за договором, однак останньою заборгованість так і не була погашена (міститься в матеріалах електронної справи).
Встановиши, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором кредиту між нею та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 809 гривень 90 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11000 гривень 00 копійок та відсотками за користування кредитом у розмірі 41809 гривень 90 копійок.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 52 809,90 грн., так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставіЦивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Законувстановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис`є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України.
Згідно ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно дост. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зіст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.
Судом встановлено укладення 10 лютого 2022 року Договору про надання споживчого кредиту № 5519066 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачкою ОСОБА_6 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_7 » під час реєстрації шлюбу 25.10.2022 (а.с. 26), з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка ОСОБА_1 ставить під сумнів факт укладення договору, а суд не врахував, що паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, колегією суддів не приймаються, оскільки, на виконання ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року, позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було надано докази укладення кредитного договору, які наявні в матеріалах електронної справи.
Наведене спростовує й доводи апеляційної скарги щодо невиконання позивачем вимог ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року про витребування доказів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано, що договір наданий до суду не було підписано відповідачкою ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи не вбачається, як саме відбулася ідентифікація та верифікація клієнта. Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суду не було надано доказів того, що номер телефону, на який було направлдено СМС-повідомлення був присвоєний саме відповідачці ОСОБА_1 та саме вона надавала згоду на укладення договору, шляхом ідентифікації її СМС-повідомленням, взагалі є недоречними та не приймаються колегією суддів, адже, в апеляційній скарзі зазначено контактний номер відповідачки ОСОБА_1 , який є ідентичним до номеру телефону, що вказаний у кредитному договорі.
Отже, підписавши вказаний договір, Додаток № 1 до нього, і паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та погодилася з умовами договору, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування та пролонгації договору.
Факт перерахування відповідачці коштів в розмірі 11 000,00 грн на виконання умов договору підтверджується повідомленням АТ "ПУМБ" від 31.05.2023, згідно якого на картку № НОМЕР_1 10.02.2022 о 13.52 год. було успішно зараховано кошти в розмірі 11000,00 грн. (міститься в матеріалах електронної справи), що спростовує доводи апеляційної скарги про не доведеність позивачем перерахування коштів на картку відповідачки.
При цьому, заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів виписки по її особовому рахунку, доступ до якого вона має, як клієнт, та банк-емітент банківської карти, чи довідки про відсутність у неї банківської карти № НОМЕР_1 на момент здійснення перерахування коштів.
Згідно із частиною першоюстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
29 травня 2023 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ "Авентус Україна" було укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (міститься в матеріалах електронної справи).
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.1-1.2 договору факторингу).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29 травня 2023 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39765,90 грн., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28675,90 грн. - сума заборгованості за відсотками (міститься в матеріалах електронної справи).
Таким чином, після підписання реєстру прав вимог до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу. Договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбаченастаттею 204 ЦК України, не спростована.
Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4 .
Відповідачка, прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору, не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочинам, презумпція правомірності якого не спростована.
Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту відповідачкою не спростовано, а також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».
За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 809,90 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу, то колегія суддів виходить з такого.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду першої інстанції надано: договір про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та адвокатом Столітнім М.М.; рахунок на оплату замовлення №504/02/02 від 02 лютого 2024 року, в якому зазначені надані адвокатом Столітнім М.М. позивачу види правової допомоги; платіжна інструкція № 3104 від 05 лютого 2024 року про сплату позивачем на користь адвоката грошових коштів у сумі 10 000 грн; копія ордеру на надання правничої допомоги від 02.02.2024; копія свідоцтва адвоката.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, за надання професійної правничої допомоги за Договором про надання юридичної (правничої) допомоги від 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, сторонами визначено, що вартість послуг за цим Договором за складання відзиву на апеляційну скаргу становить 8 000,00 грн. та ці витрати сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджено платіжною інструкцією від 14 жовтня 2024 року №5964.
Відзив на апеляційну скаргу, до якого додано докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, доставлено до Електронного кабінету Користувача ЄСІТС ОСОБА_8 14 жовтня 2024 року, що підтверджено квитанцією №1864540.
Матеріали справи не містять клопотання відповідачки ОСОБА_1 про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Тішунін Олександр Анатолійович, - залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року - залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Повне судове рішення складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий: 

Судді: