Справа № 307/1643/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2024                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кустрьо М.М. на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2024 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Тячівського районного суду від 02 травня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Відповідно до постанови суду та протоколу ААД №488776 від 19.04.2024,- 18.04.2024 року о 21 год. 30 хв. в с. Глибокий Потік, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря та підтверджується висновком закладу №72 від 18.04.2024, від керування був відсторонений, шляхом евакуації ТЗ. 
Дії гр. ОСОБА_1 за порушення п. 2.9А Правил дорожнього руху (далі- ПДР) кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Кустрьо А.І. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події складу адміністративного правопорушення. Зазначають, що водій ОСОБА_1 не порушував вимоги законодавства, автомобілем у стані наркотичного сп`яніння не керував, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, погодився проїхати до лікарні і пройшов огляд, але незрозуміло яким чином лікар визначив факт перебування у стані наркотичного сп`яніння, якщо наркотичних засобів не вживав, як лікарю, так у судді при розгляді справи ОСОБА_1 пояснював, що нещодавно переніс операцію, йому було видалено жовчний міхур і періодично приймає ліки, назву яких не знає, оскільки дружина контролює процес приймання ліків, але ліки не наркотичного вмісту, у матеріалах справи відсутні дані фіксації процесу огляду у медичному закладі, судом було відмовлено у виклику в судове засідання лікаря для з`ясування, яким чином було встановлено стан перебування у стані наркотичного сп`яніння та з`ясування чи проходив лікар відповідну кваліфікаційну підготовку. 
Також зазначають, що поліцейські зупинили водія  ОСОБА_1  без правових підстав встановлених законом, навіть не зупиняли, а наздогнали автомобіль у момент, коли ОСОБА_2  під`їхав до воріт будинку, у якому проживає.Після цього викликали інший наряд поліції і під`їхавши поліцейська стала заявляти, що нібито водій ОСОБА_2 був зупинений через те, що не освітлювався на автомобілі задній номерний знак, хоч дану обставину ніхто і не перевіряв, про винесення на місці постанови про це поліцейська не заявляла. При цьому посилаються на судовому практику апеляційних судів України щодо незаконної зупинки транспортних засобів.

Вважає, що за таких дій поліції докази зібрані у справі про адміністративне правопорушення є недопустимими, а оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП незаконною і такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.
Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Кустрьо А.І. на розгляд справи не з`явилися. Клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кустрьо А.І., що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.
Вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №488776 від 19.04.2024, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Так, відповідно до вказаного протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ААД №488776 від 19.04.2024 слідує, що 18.04.2024 о 21 год. 30 хв. в с. Глибокий Потік, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря та підтверджується висновком закладу №72 від 18.04.2024, від керування був відсторонений, шляхом евакуації ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що зі змістом документу ознайомлений, його копію отримав, пояснень по суті порушення не надав.
Крім того, вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №488776 від 19.04.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; рапортом поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Ревкало Т. від 19.04.2024; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.04.2024 за № 72, складеного лікарем комунального некомерційного підприємства «Тячівська РЛ» ОСОБА_3 , згідно з яким ОСОБА_1  перебував у стані наркотичного сп`яніння; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1943826 від 19.04.2024 відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3; КУпАП, а також відеозаписом, який міститься на DVD-диску та долучений до матеріалів справи.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Посилання апелянтів на те, що наркотичних засобів ОСОБА_1 не вживав, так як нещодавно переніс операцію, йому було видалено жовчний міхур і періодично приймає ліки, назву яких не знає, оскільки дружина контролює процес приймання ліків, але ліки не наркотичного вмісту, на думку апеляційного суду, не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненому, а невизнання ним своєї вини, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
Щодо тверджень ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кустрьо А.І. в апеляційній скарзі на безпідставність зупинки працівниками поліції, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновок місцевого суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що наведені твердження не знаходяться у причинному зв`язку із діями ОСОБА_1 , які виразились в керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Вказані доводи ніяким чином не впливають на доведеність його вини, оскільки наявність чи відсутність підстав до зупинки транспортного засобу не спростовує факту керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння.
Посилання апелянтів на судову практику інших судів щодо незаконної зупинки транспортних засобів, то апеляційний суд зазначає, що кожна окрема справа, кожним окремим суддею оцінюється на власне переконання, та думка кожного судді є окремим трактуванням, в даній справі слід вважати, що таке обґрунтування не знайшло підтвердження належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, яким чином було встановлено стан перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння та з`ясування чи проходив лікар відповідну кваліфікаційну підготовку, апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не спростовують результатів огляду ОСОБА_1 , а саме факту перебування в стані наркотичного сп`яніння.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин, які б ставили під сумнів результати тесту ОСОБА_1 на наркотичне сп`яніння.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги таке.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є:наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Згідно з пунктами 7 та 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проводився лікарем у закладі охорони здоров`я та жодних порушень порядку проведення такого огляду не виявлено.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з підстав його неповноти або неправильності не оскаржував, як і не оскаржував дії працівників медичного закладу.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом було відмовлено у виклику в судове засідання лікаря для з`ясування, яким чином було встановлено стан перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, то апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що захисник Кустрьо М.М. чи його підзахисний ОСОБА_1 звертались до суду з клопотання про виклик у судове засідання для допиту лікаря, у задоволенні якого їм було відмовлено.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянтів щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.
Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянтів на незаконність та необґрунтованість постанови суду є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кустрьо Михайла Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага