ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №334/449/24                                                Головуючий в 1 інст. Турбіна Т.Ф.
Провадження №33/807/747/24                                                Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року                                                 місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Барчука В.І., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Барчука В.І. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:    АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 4 січня 2024 року о 23 год. 09 хв. в м. Запоріжжі по вул. Академіка Александрова, 5 ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість шкіри обличчя, сповільненість ходи). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі КНП ОКЗ НПД ЗОР у присутності лікаря нарколога відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, про що 04.01.2024 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 619873 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Барчук В.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що провадження в даній справі підлягає закриттю, протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складений із істотними порушеннями вимог КУпАП.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що в порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення інформація в розділі, де повинні бути описані місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення зазначена нерозбірливим почерком, з якого незрозуміло, яке правопорушення скоїв ОСОБА_1 та обставини його скоєння. Разом із цим, стороною захисту в судовому засіданні було заявлено клопотання про виклик до суду працівників УПП в Запорізькій області ДПП, з метою роз`яснення записів у протоколі, але вказане клопотання судом не було задоволено.
Отже, сторона захисту вважає, що судом першої інстанції порушені вимоги ст.ст. 278, 280 КУпАП, оскільки не взято до уваги факт неможливості прочитати протокол про адміністративне правопорушення, та відповідно неможливо надати оцінку протоколу, як доказу скоєння правопорушення.
Додав, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного акту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а таки докази можуть «випливати зі співіснування достаньмо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Зазначає, що з огляду на очевидну недопустимість доказів, що містять матеріали протоколу про адміністративне правопорушення, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не є доведеною.
Вказує, що оскаржувана постанова не містить чітких доводів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, за обставин встановлених судом. Крім того, судом не проаналізовані наявні докази у їх сукупності та не перевірені з точки зору достатності та допустимості, не усунені наявні в справі суперечності. 
На підставі вищевикладеного, просить постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Барчук В.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 заповнений нерозбірливим почерком, через що неможливо його прочитати.
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД 619873 від 4 січня 2024 р. підтверджується:
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 4 січня 2024 р., в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння:розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість ходи. Огляд на стан сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою. (а.с. 2);
- відеозаписом події.
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Так, вимогами п.2.5 ПДР України на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.
Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані. 
З переглянутого відеозапису з нагрудних камер співробітників поліції, отриманого під час виконання ними службових обов`язків у період комендантської години, зафіксовано рух транспортного засобу та його паркування. На запитання працівника поліції «ви водій», ОСОБА_1 відповідає «так». Перевірка документів водія. Повідомлення співробітником поліції, що у ОСОБА_1 вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, блідість обличчя. Слідує пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. На запропонований огляд ОСОБА_1 починає стверджувати що він не був за кермом та у нього немає часу проїхати до закладу охорони здоров`я. Попередження водія про відповідальність за відмову від запропонованого огляду. Між тим, на неодноразові пропозиція співробітників поліції пройти огляд в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 продовжує стверджувати, що він не керував транспортним засобом.
Така поведінка ОСОБА_1 вказує, що він не мав на меті пройти огляд на стан сп`яніння, а навпаки здійснював активні, свідомі та вольові дії, щоб ухилитись від проходження медичного огляду, та, як наслідок, уникнути відповідальності.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суд не вбачає.
ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Отже, за обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зафіксована поведінка останнього працівником поліції вірно розцінена як відмова водія від проходження огляду, про що було повідомлено ОСОБА_1 .
Таким чином, на переконання судді апеляційного суду, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, ЗУ «Про національну поліцію».
Твердження апелянта про те, що протокол складений з порушеннями, оскільки інформація в ньому викладена нерозбірливим почерком не знайшло свого підтвердження. 
Протокол відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735, зокрема в ньому зазначено місце складання, місце і дата вчинення правопорушення, суть правопорушення, анкетні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Аналіз змісту протоколу про адміністративне правопорушення дає підстави дійти висновку, що в ньому достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого правопорушення, що не викликає у судді апеляційного суду будь-яких зауважень в частині зрозумілості інформації, зафіксованої у документі.
Щодо відмови судом у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик працівників, з метою роз`яснення записів у протоколі, то суддя апеляційного констатує, що вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, суддя не приймає до уваги у зв`язку з наявністю у справі інших доказів, які у своїй сукупності засвідчують доведеність провини ОСОБА_1 за критеріями достатності та взаємозв`язку. 
Одночасно судді апеляційного суду відмічає, що у відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, хоча і означений у якості доказів вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, які є предметом оцінки суду, однак відображені у протоколі відомості підлягають оцінці через призму дослідження доказів.
Має бути врахована практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03) Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
У даному випадку відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення підтверджуються доказами, які слід визнати належними, допустимими, які узгоджуються між собою.
Аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів, зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним, а тому посилання апелянта щодо порушення ст. 33 КУпАП безпідставні. 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Барчука Володимира Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай

Дата документу  Справа № 334/449/24