ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7691/24 Справа № 203/7660/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 08 листопада 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «FIAT DUCATO», д.н.з. НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_2 , внаслідок якої завдано збитки. 
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА». 
Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності. 
На підставі заяви ТОВ “ТСБ-ГРУП” власника автомобіля «FIAT DUCATO», д.н.з. НОМЕР_2 , акту огляду транспортного засобу від 30 листопада 2022 року, ремонтної калькуляції №5745971292 від 13 січня 2023 року, страхового акту №5745971292/1 від 18 січня 2023 року, останньому було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 107339,54 грн. 
Позивач зазначає, що ПрАТ «СК «УНІКА», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність винного у дорожньо-транспортній пригоди та безумовно використаного транспортного засобу в сфері таксі, здійснило страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу за шкоду, відповідно до положень п. 38-1.1 ст. 38-1 ЗУ Про обов`язкове страхування ”, має право на компенсацію 50 процентів виплаченого страхового відшкодування.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «УНІКА» відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позову та використання винною у дорожньо-транспортній пригоди особою ОСОБА_1 транспортного засобу автомобіль «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_1 в якості таксі на час дорожньо-транспортної пригоди. 
Не погодившись з рішенням суду ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що застрахований транспортний засіб на час дорожньо-транспортної пригоди використовувався в якості таксі, що підтверджується належними у справі та наявними у матеріалах справи доказами, зокрема його зовнішнім видом.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що 08 листопада 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «FIAT DUCATO», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , належного на праві власності ТОВ “ТСБ-ГРУП”.
Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності. 
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА». 
На підставі заяви ТОВ “ТСБ-ГРУП”, власника автомобіля «FIAT DUCATO», д.н.з. НОМЕР_2 , акту огляду транспортного засобу від 30 листопада 2022 року, ремонтної калькуляції №5745971292 від 13 січня 2023 року, страхового акту №5745971292/1 від 18 січня 2023 року, останньому було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 107339,54 грн. 
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За правилами ст.1191 ЦК України особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Звертаючись до суду, ПрАТ «СК «УНІКА» посилалось на те, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № №210632778 був виданий на імя ОСОБА_3 , без права використання транспортного засобу як таксі/маршрутне таксі, а тому у відповідача виник обов`язок компенсувати позивачу 50% виплаченого страхового відшкодування, що складає 53 669,77 грн. 
Свої вимоги обґрунтував посиланням на п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з якими норма ст. 38-1 пов`язує виникнення обов`язку у особи, відповідальної за шкоду, компенсувати страховику 50% виплаченої суми. 
Відповідно до п.38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 процентів виплаченого страхового відшкодування.
Пунктом 8.1 ст.8 вказаного вище Закону встановлено, для заохочення безаварійної експлуатації транспортних засобів, при укладанні договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності більше ніж на півроку, страховики мають право застосовувати коригуючий коефіцієнт залежно від наявності чи відсутності страхових випадків з вини осіб, відповідальність яких застрахована, в період дії попередніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (бонус-малус), який розраховується кожним із страховиків з урахуванням положень пункту7.1 ст. 7 цього Закону.
Разом з цим, будь-яких доказів з приводу отримання відповідачем дозвільних документів на використання автомобіля в якості таксі або укладання ним трудового договору з відповідною організацією з надання послуг таксі, в тому числі і компанією «UKLON», суду не надано, а матеріали справи не містять.
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки ПрАТ «СК «УНІКА» не надано суду належних та допустимих доказів, а матеріали справи не містять використання транспортного засобу «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_1 в сфері таксі на час дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що є загальновідомий той факт, що «UKLON» українська компанія, однойменний сервіс агрегатора таксі та мобільні додатки до нього, компанія надає послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом на, що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, колегією суддів вважає безпідставними, оскільки це не стосується предмету позову та жодним чином не спростовує висновки суду про недоведеність факту, що ОСОБА_1 надавав саме послуги таксі.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що автомобіль відповідача використовується в якості таксі, про що свідчить сам зовнішній вигляд автомобіля, а саме ідентифікуючі наліпки «UKLON», Замовляй онлайн, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не можуть бути беззаперечними доказами підтвердження факту використання відповідачем автомобіля в якості таксі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані скаржником до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна