ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року	Львів	Справа № 380/14379/24 пров. № А/857/27805/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Шинкар Т.І., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року (головуючий суддя Потабенко В.А.) ухвалену в м. Львові у справі № 380/14379/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту Національної поліції України,     Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

02.07.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до   Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту Національної поліції України,     Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив: визнати неправомірними дії Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції щодо безпідставного звернення до Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції для примусового виконання постанови ЕНА №1138765 від 21.12.2023; скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Жорноклей О.А. про відкриття виконавчого провадження № 74322066 від 01.03.2024; стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на ОСОБА_1 користь 1865 грн, з яких: штраф в подвійному розмірі у сумі 1360 грн, 136 грн виконавчого збору і 369 грн розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, як безпідставно стягнуті кошти; стягнути солідарно з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції на ОСОБА_1 користь, відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 позовну заяву залишено без руху, надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.
02.08.2024 позивачем на виконання вказаної ухвали подано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом та зазначено підстави залучення до участі у справі третьої особи, та на чиїй стороні слід таку залучити.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовною вимогою про оскарження рішення державного виконавця, які зазначені в заяві позивача про усунення недоліків позовної заяви та продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви з наданням десятиденного строку для усунення таких.
27.09.2024 позивачем на адресу Львівського окружного адміністративного суду  скерована заява про усунення недоліків позовної заяви шляхом зменшення позовних вимог, а саме: виключення Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції з числа відповідачів та залучення такого в якості третьої особи на стороні відповідача та викладення прохальної частини позову такого змісту: визнати неправомірними дії Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції щодо безпідставного звернення до Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції для примусового виконання постанови ЕНА №1138765 від 21.12.2023; стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на ОСОБА_1 користь 1865 грн, з яких: штраф в подвійному розмірі у сумі 1360 грн, 136 грн виконавчого збору і 369 грн розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, як безпідставно стягнуті кошти; стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на ОСОБА_1 користь, відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн; судові витрати по справі покласти на відповідача.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до   Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту Національної поліції України,     Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними - повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, Ланчув Я.Ю. подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем було усунуто недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про зменшення позовних вимог. Скаржник зазначає, що оскільки заявою про зменшення позовних вимог Франківський відділ державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було виключено з числа відповідачів, відтак недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 06.09.2024 було усунуто, а вимоги суду виконано. Скаржник стверджує, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про повернення позовної заяви, що призвело до позбавлення позивача права на судовий захист.
Враховуючи положення   статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з   ст.242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вимогам   статті 242 КАС України   не відповідає.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2   статті 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Відповідно до частини 1   статті 5 КАС України   кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною 1   статті 168 КАС України   позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Відповідно до частини 1   статті 169 КАС України   суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями   160,   161   цього   Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина 2   статті 169 КАС України).
З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду, надано десятиденний строк для усунення недоліків. За наслідком розгляду клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, ухвалою від 06 вересня 2024 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою від 15 липня 2024 року.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. В ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.
Відповідно до пункту 1 частини 4   статті 169 КАС України   позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Водночас, позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного з тих, що зазначений в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Як вбачається з ухвал судді суду першої інстанції від 15.07.2024 та від 06.09.2024, для усунення недоліку позовної заяви позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами КАС України і частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», навести нові і належні доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження даних доводів.
Проте, заявою від 27.09.2024, яка надійшла на адресу суду 01.10.2024, позивач зменшив позовні вимоги, виключивши з числа відповідачів Франківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції та  просив залучити такого в якості третьої особи на стороні відповідача.
Крім того, позивачем з прохальної частини позову було виключено вимогу про скасування постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Жорноклей О.А. про відкриття виконавчого провадження №74322066 від 01.03.2024.
Отже, з врахуванням заяви від 27.09.2024,  якою позивач коригував позовні вимоги та  враховуючи предмет відкоригованого спору, до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний  шестимісячний строк звернення з позовом до суду, передбачений статтею 122 КАС України, що помилково не було враховано суддею суду першої інстанції.
На переконання суду апеляційної інстанції, помилковим є твердженням судді суду першої інстанції при прийнятті ухвали від 07 жовтня 2024 року, як підставу повернення позовної заяви, ненадання позивачем жодного документа на виконання вимог ухвали суду від 06.09.2024 року, і не виправлення зазначених у ній недоліків позову, оскільки зазначені твердження спростовано належною заявою про зменшення позовних вимог від 27.09.2024, поданою на реалізацію прав та обов`язків, передбачених ст. 44 КАС України.  
Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що згідно висновків Європейського суду з прав людини, надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia , Beles and Others v. the Czech Republic , № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France , № 35787/03, п. 29).
При цьому, Європейським судом з прав людини проведено певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. У такий спосіб реалізується право на суд, яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia , заява №48778/99, пункт 25).
У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно з частиною 2   статті 6 КАС України   та   статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»   передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
З огляду на викладене, враховуючи положення   статті 320 КАС України, а також практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про невиконання позивачем вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, та неправомірно повернув позовну заяву, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями   241,   243,   312,   320,   321,   322,   325,   328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/14379/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко