Справа № 201/10193/24 
Провадження № 33/801/896/2024
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2024 року                                                                     м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слободянюк Микола Володимирович на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.
Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 22.07.2024 о 14:02 год. в м. Дніпро, Соборний р-н., по вул. Князя Володимира Великого, біля електроопори №35, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 разом з напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_3 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду у вигляді бетонного блоку мосту, розташованого над проїжджою частиною, внаслідок чого напівпричіп отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Тілесних ушкоджень не завдано, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. 
Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції приймаючи постанову не врахував усіх обставин справи та докази надані адвокатом, а прийняв рішення без належних доказів, яка доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Матеріали справи не містять доказів встановлення висоти напівпричепу понад 4.20 м. Місцевий суд не взяв до уваги, що водієм на момент ДТП не порушено ПДР та не міг він уникнути ДТП, оскільки не міг об`єктивно виявити перешкоду для руху, адже висота напівпричепу, яка є 4.00 м не перевищувала обмеження встановленого дорожнім знаком. Запас по висоті був ще 20 см., при цьому водій перед заїздом під міст вжив запобіжних заходів - суттєво зменшив швидкість руху, що дало можливість уникнути ще більших механічних пошкоджень напівпричепу.
Вказує, що суд не взяв до уваги, що працівниками поліції не надано доказів порушення ОСОБА_1 ПДР. Працівник поліції замірявши висоту напівпричепу, яка була 4,00 м і відповідала заводській конструкції не вніс цієї інформації в схему ДТП.
Крім того, судом не було враховано надані адвокатом письмові пояснення і зібрані докази, що є порушенням приписів КУпАП. Також, в матеріалах справи відсутні докази про зміни в конструкції напівпричепу. Працівник поліції при огляді місця ДТП, пошкодженого напівпричепу та опису пошкоджень у схемі ДТП не зафіксував змін в конструкції напівпричепу.
В матеріалах справи відсутній відеозапис з нагрудних камер працівників поліції як доказ у справі, який фіксує усі обставини вчинення водієм правопорушення.
Судом не враховано вимоги ЗУ «Про автомобільний транспорт» та ЗУ «Про дорожній рух» та встановлені постановою обставини справи не відповідають дійсним фактичним обставинам справи.
У судовому засіданні ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Його адвокат Слободянюк М. В. в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просить її задовольнити. Суду пояснив, що ОСОБА_1 повідомлений про місце і час розгляду справи.
Заслухавши пояснення адвоката Слободянюка М. В В., дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме в ньому повинні міститися повні й точні відомості про вчинене правопорушення і його кваліфікацію, що має значення для правильного вирішення справи.
Тому, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1  порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.
Диспозицією статті 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють вказані правила.
Відповідно до п. 12.3 ПДР України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення та схему місця ДТП.
Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2024 вбачається, що ОСОБА_1 не дотримався правил дорожнього руху, зокрема не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду у вигляді бетонного блоку мосту, розташованого над проїжджою частиною. Оскільки своїми односторонніми діями міг попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.
Згідно п.2.3.(б) Правил дорожнього руху України передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 
З п. 1.9 ПДР України слідує, що дорожні умови-сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Згідно п.8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками, а згідно п.8.2.1 Цих Правил дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Відповідно до дорожнього знаку 3.18 "Рух транспортних засобів, висота яких перевищує… м, заборонено" забороняє рух транспортних засобів, габаритна висота яких (з вантажем чи без нього) більша зазначеної на знакові. У разі заборони руху на ділянках доріг, позначеним знаком, об`їзд слід здійснювати за іншим маршрутом. Дія знака поширюється на те місце, перед яким його встановлено.
Так, як підтверджується схемою місця ДТП та фото, що перед залізничним мостом був розмішений дорожній знак 3.18 ПДР України з допустимою максимальною висотою 4,2 м.
На переконання апеляційного суду схема місця ДТП складена у відповідності до вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, на якій зображено усі необхідні позначки, що дали можливість суду встановити обставини, які підлягають з`ясуванню. І при цьому дана схема була підписана водієм ОСОБА_1 , будь-яких заперечень щодо змісту складеної схеми водій не висловив.
Враховуючи вказані норми, слід зробити висновок, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом DAF д.н.з.  НОМЕР_3  з напівпричепом KOEGEL д.н.з.  НОМЕР_3 , проїжджаючи під мостом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.18, не врахував габарити транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду, а саме бетонну опору залізничного мосту.
У відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України, водій ОСОБА_1 , повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, рухатися даною ділянкою дороги із такою швидкістю, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, яка не повинна перевищувати швидкість допустиму по умовах видимості в напрямку руху, перед заїздом під міст виконати вимоги дорожнього знаку ПДР.
Дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді механічних пошкоджень, та в його діях вбачаються ознаки порушення вимог п. 12.3 ПДР, що свідчить про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Таким чином, скаржник не дотримався елементарних правил безпеки дорожнього руху і призвів наїзд на перешкоду у вигляді бетонного блоку мосту, тобто дії ОСОБА_1 безпосередньо знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді технічних пошкоджень.
Вказане узгоджується з вище переліченими доказами, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга не містить і суддею апеляційного суду не встановлено.
Також матеріали справи не містять доказів на спростування вини ОСОБА_1 в порушенні ним п. 12.3 ПДР України, які регламентують, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, з посиланням на будь-які належні та допустимі докази, які б доводили факт його невинуватості і вказували б не невідповідність висновків суду обставинам справи.
Дослідивши наявні докази, апеляційний суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами зібраними у даній справі.
Доводи є аналогічними тим, які зазначалися ОСОБА_1 в суді першої інстанції і яким судом було надано правову оцінку. Вказані висновки суду скаржником не спростовані.
Так, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до офіційної інформації, розміщеної на сайті виробника напівпричепів KOEGEL SN 24 габарити напівпричепу по висоті становлять 4,00 м., оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, вона могла бути змінена власником після придбання вказаного напівпричепу, крім того, за допомогою важелів гідравлічної системи налаштовується підвіска тягача/причепа, вища точка сідла для оптимального розташування платформ тягача/причепа для цілей завантаження або інших потреб, що може змінити загальну висоту напівпричепа відносно дорожнього полотна. 
Проте водій в режимі транспортування повинен знати необхідні характеристики транспортного засобу, слідкувати за дотриманням стандарту загальних норм ДСТУ 38-50-99, враховувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі, й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншими учасниками дорожнього руху чи через будь-які інші фактори.
Із огляду на вказане, висновки районного суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, суддею апеляційного суду не встановлено.
ОСОБА_1 не було доведено ті обставини, на які він посилався в апеляційній скарзі та не надано доказів на спростування вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Тобто відомості, які зазначені в адміністративному протоколі в даній справі відповідають фактичним її обставинам. Відтак вказані доводи не спростовують правильних висновків суду.
Водночас суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.
В апеляційній скарзі містяться також інші твердження скаржника, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі, оскільки не спростовують правильність прийнятого районним судом рішення.
Суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Суддя апеляційної інстанції також вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суддею порушено порядок розгляду справи та суд розглядаючи справу не вжив належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи та підійшов до розгляду справи в спрощеному порядку.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку. Відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення є правильним та достатнім і відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.
Даючи оцінку доказам по справі суд першої інстанції правильно прийшов до висновку та визнав винуватим ОСОБА_1 , оскільки для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі що передбачено Правилами дорожнього руху України. 
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  в інтересах якого діє адвокат Слободянюк Микола Володимирович залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду                             Ю. Б. Войтко