Дата документу 05.11.2024 Справа № 335/852/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/852/24 
Провадження №22-ц/807/1805/24 
Головуючий в 1-й інстанції – Крамаренко І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З., 	
секретар	Остащекно О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 11 липня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 ; АТ КБ «ПриватБанк», про скасування (зняття) арешту з нерухомого майна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Єрмоленко Вікторії Анатоліївни, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» про скасування (зняття) арешту з нерухомого майна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зазначивши наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_3 . Заповіту батько позивача не залишив. Після смерті ОСОБА_3 право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги отримав позивач, який спадщину у встановленому законом порядку прийняв. Інших спадкоємців, окрім позивача, немає. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена на підставі заяви позивача державним нотаріусом Третьої запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді частини нерухомого майна (квартири), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві власності. Під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо про наявність обтяження у вигляді двох арештів нерухомого майна, що увійшло до складу спадщини після смерті батька позивача, який накладено на осіб, ПІБ яких повністю ідентичні ПІБ спадкодавця. Зняти арешт чи взагалі отримати будь-які відомості щодо наявного арешту неможливо оскільки його накладено за вимогою державного виконавця без будь-яких додаткових ідентифікуючих ознак, які б дозволили встановити місце та суб`єкта накладення арешту та органами ДВС на окупованій території у м. Донецьку, де батько позивача ніколи не проживав і не перебував. Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальною контори від 13.09.2021 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом, відповідно до якого просив скасувати (зняти) арешт з нерухомого майна, та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька, ОСОБА_3 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2024 року, позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 ; АТ КБ «ПриватБанк», про скасування (зняття) арешту з нерухомого майна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що спадкодавець має непогашену заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 11924,39 грн. Оскільки позивач претендує на визнання права власності на частку квартири, вартість якої перевищує розмір заборгованості, спадкоємець повинен задовольнити вимоги кредитора. Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12.09.2020 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1129.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 виданого 12.02.1988 ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №220 складений 12.02.1988, та є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві власності.

Також встановлено, що інша частка вказаної квартири належить ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 виданого Запорізьким титано-магнієвим комбінатом 14.12.1994.

Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №180/2020, 25.09.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Третьої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 . Інших спадкоємців немає. Склад спадкового майна: частка квартири АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В. від 13.09.2021, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що вказана дія суперечить чинному законодавству. Постанова нотаріуса мотивована наступним: «Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №254697359 від 28.04.2021, було виявлено наступні обтяження:
- підстава обтяження: вимога державного виконавця, 1-53, 01.09.2000, райсуд, 24.06.1999. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, все нерухоме майно. Зареєстровано: 15.06.2007 за № 5142872 реєстратором Славутська державна нотаріальна контора;
- підстава обтяження: постанова б/н, 12.06.2009, державна виконавча служба Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, все нерухоме майно. Зареєстровано: 25.06.2009 за №8833191 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції.

Ідентифікувати особу ОСОБА_3 , на майно якого накладено арешти неможливо.»

Водночас, суд констатує, що державним нотаріусом, на виконання ухвали суду про витребування копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , жодних підтверджуючих документів (Інформаційної довідки) на підтвердження вказаних обставин не надано.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №355227185 від 21.11.2023, право власності на частку квартири АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 12.10.2018. Відомості про: державну реєстрацію іншого речового права; державну реєстрацію іпотеки; державну реєстрацію обтяжень, - відсутні. Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні. Відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні. Відомості з Державного реєстру іпотек відсутні.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників, станом на 21.11.2023, за параметрами пошуку « ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 », будь яка інформація відсутня.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників, станом на 21.11.2023, за параметрами пошуку « ОСОБА_3 », наявна інформація, однак аналіз вказаних відомостей та інформації, будь яких даних, які б ідентифікували ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судом не встановлено.

Отже, виходячи із дослідження вказаних письмових доказів, судом не встановлено наявності будь яких обтяжень, заборон, арештів, як на нерухоме майно, яке належало на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , так і щодо особи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про скасування (зняття) арешту з нерухомого майна, задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено таких арештів, які б підлягали скасуванню (зняттю). При цьому суд першої інстанції, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_3 , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги в частині законності визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за наявності боргу спадкодавця.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, до них не належать зобов`язання спадкодавця з повернення кредиту.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України.
За статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Указані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

       Зважуючи на зазначене, слід констатувати, що визнання за позивачем права власності на спадкове майно жодним чином не порушує права апелянта, оскільки є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості у разі відсутності добровільного погашення.

       В межах розгляду даної справи, наявність боргу перед банком у спадкодавця не впливає на можливість визнання права власності в судовому порядку за наявними обставинами.

       Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

       Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

       Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

       Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

       Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

       Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

       З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:
       
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2024 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 7 листопада 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

судді:                                                                                І. В. Кочеткова

О. З. Поляков