П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  822/4867/14 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Блонський В.К. 
Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
19 листопада 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Капустинського М.М. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Пращерук М. О.,
позивача: ОСОБА_1 
представника відповідача: Кирильцевої Л.В.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС в Хмельницькій області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання незаконним звільнення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України,  в якому просив: 
- визнати незаконним звільнення з посади та податкової міліції заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області полковника податкової міліції ОСОБА_1 ;
- скасувати наказ голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України №2170-о від 29 жовтня 2014 року про звільнення з посади та податкової міліції полковника податкової міліції ОСОБА_1 - заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області;
- стягнути з Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним та скасовано наказ голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України № 2170-о від 29 жовтня 2014 року про звільнення з посади  заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області,  полковника податкової міліції Кучерука Миколи Васильовича;
- зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити   ОСОБА_1 на посаді заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області з 30 жовтня 2014 року;
- стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу  в сумі  364067,30 грн., (триста шістдесят чотири тисячі шістдесят сім гривень тридцять копійок) за період з 30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів.
- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області та присудження грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць, допущено до негайного виконання.
- зобов`язано Державну фіскальну службу України направити до Міністерства юстиції України повідомлення про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони,  передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади".
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині розрахунку середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу в сумі 364067,30 грн., позивач подав апеляційну скаргу, та просив рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що за основу розрахунку належної йому до виплати суми середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу судом першої інстанції взята довідка ГУ ДФС у Хмельницькій області від 15.12.2020 року №114/10/22-97-09-12, яка містить недостовірні відомості про середньоденний заробіток позивача, який, відповідно до нової довідки від 09.03.2021 року, виданої на адвокатський запит, становить 312,55 грн., а не 231,89 грн., а тому розмір середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу має бути стягнуто на користь позивача в розмірі 490703,50 грн.
02 квітня 2021 року позивачем надіслано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження і прийняття до розгляду зміненої апеляційної скарги, у якій зазначено, що в результаті повторного надіслання на адресу відповідача адвокатського запиту ним отримано довідку №1079/10/22-97-08-23 від 23.03.2021 року відповідно до якої його середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи складала 408,54 грн., а не 312,55 грн., як про це зазначалось в попередній апеляційній скарзі, а тому розмір середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу має бути стягнуто на користь позивача в розмірі 641407,80 грн.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 року судом поновлено строк апеляційного оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року та прийнято до розгляду змінену апеляційну скаргу.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року - без змін.
Не погодившись із прийнятими у цій справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій в частині суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.02.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі №822/4867/14, і ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 641  407, 08 грн.
Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Скасовано постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №822/4967/14, якою залишено без змін рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в сумі 364 067,30 грн., за період з 30.10.2014 по 09.02.2021, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів.
Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Сьомого апеляційного адміністративного суду.
В іншій частині постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року та рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі №822/4967/14 – залишено без змін.
Верховний Суд у своєму рішенні вказав, що критично оцінив посилання суду апеляційної інстанції на те, що факт відсутності у позивача заперечень з приводу визначеної судом першої інстанції суми середнього заробітку, яка належить йому до виплати за час вимушеного прогулу, на підставі довідки від 15.12.2020 року №114/10/22-97-09-12, засвідчується заявою останнього від 09.02.2021 про видання виконавчого листа у даній справі для пред`явлення його до негайного виконання.
Таким чином суд касаційної інстанції зазначив, оскільки недоліки суду першої інстанції могли бути виправлені судом апеляційної інстанції, однак останній формально підійшов до розгляду прийнятої уточненої апеляційної скарги позивача, а суд касаційної інстанції не може приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова – скасуванню в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 06.08.2024, суд апеляційної інстанції переглядає рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року в частині  стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу  в сумі  364067,30 грн., (триста шістдесят чотири тисячі шістдесят сім гривень тридцять копійок) за період з 30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів.
Водночас, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.02.2021 в частині визнання протиправним та скасування наказу голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України № 2170-о від 29 жовтня 2014 року про звільнення з посади  заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, полковника податкової міліції ОСОБА_1 ; зобов`язання Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області з 30 жовтня 2014 року; зобов`язання Державної фіскальної служби України направити до Міністерства юстиції України повідомлення про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони,  передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади" є законним та набрало законної сили.
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу.
Представник  відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.
За змістом статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Верховний Суд зазначив, що судом першої інстанції встановлено, що позивача було звільнено в жовтні 2014 року. Отже середня заробітна плата (середнє грошове забезпечення) позивача мала обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за вересень та серпень 2014 року (аналогічні висновки викладені у постановах від 13.03.2018 у справі № 2а-11888/10/1370).
Матеріалами справи підтверджується, та на що звертає увагу позивач, що при обчисленні середньоденної заробітної плати позивача, судом першої інстанції було взято за основу довідку від 15.12.2020 №114/10/22-97-09-12, у якій ГУ ДФС у Хмельницькій області здійснило розрахунок шляхом діленням заробітної плати за останній місяць роботи (а не за два останні місяці роботи) на календарні дні. Тобто, поза увагою суду першої інстанції залишилися положення Порядку №100, на які ж посилається суд в оскаржуваному рішенні, що, зокрема, середньоденний заробіток обчислюється, виходячи із виплат за останні два місяці роботи (абзац 3 пункту 2 Порядку №100).
Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 15.12.2020 року №114/10/22-97-09-12 середньоденний заробіток позивача складає 231,89 грн. 
Позивачем до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження додано лист Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 23.03.2021 №1079/10/22-97-08-23, у якому зазначена середня заробітна плата розрахована відповідно до Порядку №100, тобто за останні два місяці, які передували звільненню, відповідно до кількості робочих днів.
Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Так позивачем, як на підставу неможливості подати розрахунок середньоденного заробітку до суду першої інстанції надано адвокатські запити про надання інформації про розмір середньоденної заробітної плати за один робочий день на дату звільнення, проте на вказані запити ГУ ДФС у Хмельницькій області надавало інформацію, яка не відповідала вимогам Порядку №100.
Таким чином  суд апеляційної інстанції дійшов висновку про прийняття у якості належного доказу, який підтверджує інформацію щодо розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за один робочий день на дату звільнення лист ГУ ДФС у Хмельницькій області від 23.03.2021 року №1079/10/22-97-09-23 (т. 3 а.с.79). 
Відповідно до інформації   у  листі ГУ ДФС у Хмельницькій області від 23.03.2021 року №1079/10/22-97-09-23 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці, що передують дню звільнення складає 408,54 грн. Відповідно до обставин справи час вимушеного прогулу, починаючи з дня, наступного після звільнення за період з 30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року становить 1570 робочих днів.
Таким чином, середнє грошове утримання ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу складає 641 407,80 грн (1570х408,54). Оскільки позивач знаходився на фінансовому забезпеченні в Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача - Головного управління ДФС у Хмельницькій області у розмірі 641 407,80 грн. 
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року частині вимоги стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в сумі 364067,30 (триста шістдесят чотири тисячі шістдесят сім гривень тридцять копійок) за період з 30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків та зборів та прийняти в цій частині нову постанову про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з  30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року в сумі 641 407,80 грн.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Незважаючи на обов`язок, встановлений частиною 2 статті 77 КАС України щодо доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, процесуальне законодавство не звільняє позивача від обов`язку доказувати ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС в Хмельницькій області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання незаконним звільнення та зобов`язання вчинити дії в частині вимоги стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в сумі 364067,30 (триста шістдесят чотири тисячі шістдесят сім гривень тридцять копійок) за період з 30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків та зборів скасувати.
Ухвалити в цій частині постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС в Хмельницькій області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 641 407,80 ( шістсот сорок одна тисяча чотириста сім гривень вісімдесят копійок) за період з  30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року  задовольнити.   
Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 641 407,80 ( шістсот сорок одна тисяча чотириста сім гривень вісімдесят копійок) за період з  30 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків та зборів.
В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року залишити без змін.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 листопада 2024 року 

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Капустинський М.М.