П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/14926/24	

                                                                                                                            Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.
                                                                                                                            Час і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -  Лук`янчук О.В.
суддів              -  Бітова А. І.
                                  -  Ступакової І. Г.                       
               при секретарі -   Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.04.2024 №951050189886 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років у вигляді рішення начальника відділу перерахування пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 27.03.2024 №319 перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплачувати пенсію, виходячи із розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати і без обмеження максимального (граничного) розміру.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що в органах прокуратури він працював з 06.08.1990 року по 25.07.2016 року. Пенсію за вислугу років позивачу призначено на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ довічно у розмірі 90% від суми середньої місячної заробітної плати і без обмеження її максимального (граничного) розміру, що підтверджується рішенням Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (протокол 62985 від 10.11.2006 року).
Позивач вказав, що отримавши від Одеської обласної прокуратури чергову довідку від 27.03.2024 року №319 із збільшеним розміром заробітної плати, він звернувся з заявою від 15.04.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок пенсії. Заява позивача супроводжувалась проханням здійснити перерахунок на тих самих умовах, на яких йому пенсію вже призначено, а саме: у розмірі 90% від заробітної плати і без обмеження граничного розміру пенсії.
За результатами розгляду згаданої заяви начальником відділу перерахування пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 17.04.2024 року №951050189886 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років.
Позивач вказав, що в рішенні від 17.04.2024 №951050189886 не обґрунтовано право  начальника відділу перерахування пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області приймати рішення у відповідній сфері. У супереч пункту 4.2. Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в установленому порядку рішення за заявою позивача від 15.04.2024 не приймалось. Натомість, рішення про відмову у задоволенні заяви прийнято не керівником органу ПФУ (начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області), а начальником відділу перерахунків пенсій №2, що в своєму листі від 17.04.2024 №12425-12238/3-02/8-1500/24 Головне управління підтверджує.
Також позивач вважає, що встановлені Законом №1697-VІІ обмеження не можуть бути застосовані до осіб, яким пенсію призначено до набрання чинності цим Законом; і з точки зору змісту тих змін, що вносились до законодавства, і з точки зору непорушності приписів Конституції України.
Крім того, позивач зауважив на порушенні процедури розгляду його заяви та прийнятті спірного рішення всупереч приписам ст.ст.4, 12 Закону України Про адміністративну процедуру", без його участі в адміністративному провадженні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.04.2024 №951050189886 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 27.03.2024 №319 перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позову - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається про порушення принцип змагальності сторін, закріплений статтею 6 КАС України, оскільки проігноровано клопотання про розгляд справи за участю позивача. Вказує, що норма частини 2 статті 86 Закону № 1697-УІІ стосується лише тих пенсій, що призначаються вперше після набрання чинності цим Законом. А зі змісту частини 20 статті 86 Закону № 1697-УІІ вбачається, що під перерахунок підпадає пенсія саме в частині покладеної в її основу заробітної плати, а не в частині розміру вже призначених відсотків. Зазначає, що застосування 60% при визначенні розміру пенсії після проведення перерахунку, порушує його право, оскільки при призначенні пенсії первісно встановлено для її обрахунку розмір 90 %. У даний час для вирішення питання щодо перерахунку пенсії визначальною є норма спеціального закону - частини 20 статті 86 Закону 1697- VII, що не передбачає будь-яких обмежень.
Посилався на те, що пенсію за вислугу років призначено один раз і довічно на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ \ редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-111. 'Гак, відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси - протоколу 62985 від 10.11.2006 йому призначено пенсію довічно у розмірі 90° о від суми середньої місячної заробітної плати і без обмеження її максимального (граничного) розміру. Рішення про призначення пенсії є чинним. Випадки, порядок та можливість зміни такого рішення законодавством не передбачено. У даний час не існує законодавчої норми, яка б уповноважувала органи пенсійного фонд\ змінювати рішення про призначення пенсій на підставі заяв про їх перерахунок.
Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, тому просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії прокурорам в розмірі 90 відсотків від заробітної плати без обмеження максимальним розміром. Щодо стягнення судового збору повідомляємо, що згідно з частини 2 статті 73 Закону №1058 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08.11.2006 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на посаді прокурора району без обмеження її граничного розміру.
05.03.2020 року прокуратурою Одеської області видано позивачу довідку №319 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" розмір заробітної плати за нормами, чинними на 06.09.2017 року за відповідною (прирівняною) посадою начальника відділу. 
30.04.2020 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії.
04.05.2020 р. ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №1085/03-18 про відмову в перерахунку пенсії.
Вказане рішення позивач оскаржив до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року у справі №420/5946/20, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №1085/03-18 від 04.05.2020 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, відповідно до вимог ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII на підставі довідки прокуратури Одеської області №319 від 05.03.2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат (в ЄДРСР рішення №95608145).
23.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про проведення перерахунку пенсії згідно Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідки прокуратури Одеської області №319 від 05.03.2020 р., з урахуванням вищевказаного судового рішення.
Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 10.09.2021 року (вих. № 16182-16748/3-02/8-1500/21) повідомлено позивача, що йому проведено перерахунок пенсії з 13.12.2019 р. на підставі  довідки прокуратури Одеської області №319 від 05.03.2020 р. Також зазначено, що оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 р. у справі №420/5946/20 не зобов`язано позивача проводити перерахунок пенсії при збільшенні заробітної плати, виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати та без обмеження її максимального розміру, пенсію перераховано відповідно до ч. 20 ст. 86 та ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру". При цьому надано позивачу розпорядження про перерахунок пенсії, згідно якого пенсію обчислено в розмірі 60% від заробітку та обмежено максимальним розміром 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Вказану відмову в перерахунку пенсії, виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати та без обмеження її максимального розміру, позивач оскаржив до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 року у справі №420/19240/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №16182-16748/3-02/8-1500/21 від 10.09.2021 року, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії (в ЄДРСР рішення №105602761).
27.03.2024 року Одеською обласною прокуратурою позивачу видано довідку №319 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій. Довідка видана на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019 та ст.ст. 81, 86 Закону України "Про прокуратуру" та у зв`язку з початком роботи Одеської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 №414).
15.04.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки від 27.03.2024 року №319, виданої Одеською обласною прокуратурою.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 17.04.2024 року №951050189886 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії за вислугу років згідно довідки від 27.03.2024 року №319, виданої Одеською обласною прокуратурою, у розмірі 90% від заробітної плати та без обмеження максимального розміру пенсії.
Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.  
Суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі виходив в того, що у позивача виникли підстави для перерахунку його пенсії в силу приписів ч.20 ст.86 Закону № 1697-VII у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам.
Водночас вказав, що на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону № 1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, а отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Крім того прийшов до висновку, що на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Як встановлено судом, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90% від суми місячного заробітку.
14 жовтня 2014 року ухвалений Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014  року №1697-VII (надалі Закон № 1697-VII), який набув чинності 15.07.2015 року.
Питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури регламентовані статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII,  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Обмеження максимального розміру пенсії було введені в дію Законом України  Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи  від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ).
За положеннями статті 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, (в редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.
Таким чином, відповідно до діючого Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII позивач має право на виплату пенсії на рівні заробітної плати працівника на відповідній посаді в прокуратурі (ч. 20 ст. 86), в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати (ч.2 ст. 86), але не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність (ч. 15 ст. 86).
Так, щодо права позивача на перерахунок пенсії на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 27.03.2024 № 319, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно п.1 ч.4 вказаної статті посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора обласної прокуратури - 1,2.
Реалізація права позивача на перерахунок пенсії забезпечена саме рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно вказаного рішення Конституційного Суду України частина двадцята   статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:
"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".
Отже, зі змісту ч.20 ст.86 Закону № 1697-VII випливає, що підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури є підставою для перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Так, як вбачається з матеріалів справи, до заяви від 15.04.2024 року позивачем додано довідку Одеської обласної прокуратури № 319 від 27.03.2024 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) за нормами, чинними на 01.01.2022 за відповідною (прирівняною) посадою начальника відділу, яка видана відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 та ст.ст.81, 86 Закону України "Про прокуратуру" та у зв`язку з початком роботи Одеської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414). Згідно вказаної довідки загальний розмір заробітної плати за відповідною (прирівняною) посадою начальник відділу складає 97440 грн.
При цьому згідно попереднього перерахунку пенсії позивача з 01.10.2020 року була обчислена від суми заробітної плати 82318,66 грн., а отже суд першої інстанції правомірно вказав, що розмір заробітної плати прокурорським працівникам за відповідною посадою, яку обіймав позивач, збільшився, а тому доводи пенсійного органу щодо відсутності правових підстав для перерахунку пенсії згідно довідки є безпідставними.
Щодо відсоткового визначення розміру пенсії при її перерахунку, то колегія суддів зазначає наступне.
Позивач наполягає, що набуте ним право на отримання пенсії у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати згідно зі  статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ  не може бути звужене, а обмеження пенсії максимальним розміром на нього не розповсюджуються, оскільки перерахунок пенсії пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії, а тому при визначенні розміру перерахованої пенсії не можна застосовувати законодавство, яке прийняте після призначення пенсії, крім випадків покращення становища особи, якій здійснюють такий перерахунок.
На час призначення позивачу пенсії (2006 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися  ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII, згідно, зокрема, ч. 1 якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
В подальшому, з 15.07.2015р. набрав чинності  Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII.
Відповідно до ч.2 ст.86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Колегія суддів звертає увагу на висновки сформовані в рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020р. у справі №6-р/2020, а саме, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні  статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.
За таких умов, позивач має право отримувати пенсійні виплати, обраховані із суми заробітної плати прокурорів, встановленої чинним Законом №1697-VII.
Реалізуючи своє право на перерахунок пенсії на підставі норм чинного Закону №1697-VII, та отримавши належну довідку, складену відповідно до приписів вказаного Закону, позивач помилково вважає можливим застосування ст.50-1 Закону №1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.
При цьому, колегія суддів також звертає увагу, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми  Закону № 1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.
Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу  Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.
Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини 2 статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а отже доводи позивача (апелянта), що рішення про призначення пенсії у розмірі 90% є чинним, а випадки зміни такого рішення законодавством не передбачено, з урахуванням вищевикладеного є безпідставними.
Крім того, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20 сформувала правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VІІ, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсійної виплати позивачу положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії закону у часі.
Отже, застосування при обчисленні пенсії позивача з 13.12.2019 р. положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати виходячи з 90% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності перед законом та суперечитиме приписам ст.24 Конституції України.
Розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону  та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону №1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону №1697-VII.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло у позивача після набранням чинності  Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення його пенсії.
Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду в цій частині не спростовують.
Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, колегія суддів виходить із такого.
За змістом  статті 2 Закону №3668-VI  (який набрав чинності 01.10.2011р.) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Цим Законом було внесено зміни до  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.
При цьому, абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої  статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.
На думку колегії суддів, положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням  Закону №3668-VI  стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.
Закон №1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності  Законом №1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом №1697-VII  питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього  Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021р. у справі №580/5962/20 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021р. у справі №589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності  Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених  статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14.10.2014р. - абзацом шостим частини п`ятнадцятої  статті 86 Закону №1697-VII.
З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, а отже доводи ОСОБА_1 в цій частині також є безпідставними.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Висновки колегії суддів у даній справі відповідають сталій практиці Верховного Суду, сформованій за результатом розгляду аналогічних справ, та висловленій, зокрема, у постановах від 27.01.2022р. по справі №420/1468/21, від 11.05.2022р. по справі №580/284/21, від 01.11.2022р. по справі №500/3174/21, від 10.11.2022р. по справі №480/8997/20, від 30.03.2023р. по справі №580/5239/20 та по справі №440/1446/21.
Аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.
Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.
Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.
При цьому, таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до  Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».
Отже, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року по справі №580/5962/20.
Від, наведених вище, правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Доводи апелянта, щодо застосування 90% розміру пенсії при перерахунку та не можливості її обмеження максимальним розміром є такими, що гуртуються на помилковому трактуванні норм права та висновків суду першої інстанції не спростовують з підстав викладених вище.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наведені позивачем постанови Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин та не підлягають застосуванню при розгляді даної справи, оскільки висновки Верховного Суду у справах №240/5401/18, №200/7786/19-а стосуються перерахунку пенсій, призначених за іншим законом - за Законом №2262-ХІІ; висновки Верховного Суду у справі №360/1428/17 стосуються працівників льотно-випробного складу, пенсія яким також призначається за іншим законом - Законом «Про пенсійне забезпечення» (а не за Законом «Про прокуратуру» № 1697-VII).
Правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а (в ЄДРСР рішення № 95315252) є неактуальною внаслідок відступлення, відповідно до пункту 45 постанови Судової палати КАС ВС від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20.
Посилання апелянта на висновки викладені в рішеннях апеляційного суду в частині обчислення пенсії у розмірі 80-90%, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду та при цьому застосовую практику прийняту у часі пізніше.
Що ж до посилань апелянта на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, та не розглянуто клопотання про розгляд справи за участі сторони, яке позивачем заявлено у відповіді на відзив то колегія суддів зазначає, що КАС України визначено лише шість категорій справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження (ч.  4 ст.  12, ч.  4 ст.  257 КАС).
Справи другого різновиду, відповідно до нормативної конструкції КАС, не містять прямої заборони бути розглянутими в порядку загального позовного провадження, так само як і переходу від спрощеного до загального позовного провадження. У цьому випадку обрання форми адміністративного судочинства повністю охоплюється судовим розсудом.
При цьому, зазначення судом в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження свідчить про те, що суд дійшов висновку про незначну складність такої справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що зазначене порушення судом норм процесуального права не визначено частиною третьою статті 317 КАС України в якості обов`язкової підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Всі інші порушення норм процесуального права, у відповідності до ч.2 ст.317 КАС України, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого у даній справі не встановлено.
Що стосується доводів апелянта (відповідача) про необґрунтованість стягнення з відповідача судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1  ст. 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість часткового задоволення позовних вимог судом першої інстанції, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення  з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.
За таких обставин, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують   та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до пункту першого частини першої  статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
                                                      Повний текст постанови складено та підписано  04 листопада 2024 року. 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова