УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №291/1068/24 Головуючий у 1-й інст. Гарбарук І. М. 
Номер провадження №33/4805/1340/24
Категорія ст. 124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: потерпілого ОСОБА_1 , адвоката Сушка П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Згідно з постановою судді місцевого суду ОСОБА_2 14 серпня 2024 року о 09:30 год у с. Ягнетин по вул. Центральній, керуючи транспортним засобом KIA Cerato н.з. НОМЕР_1 , та перед поворотом праворуч не врахував дорожню обстановку, не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Sandero н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим було порушено вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що судом безпідставно визнано його винним у порушенні п. 10.4 ПДР України та як наслідок притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 та його адвоката Сушка П.П., які апеляційну скаргу вважали необґрунтованою, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №757501, ОСОБА_2 14.08.2024 о 09:30 год у с. Ягнетин по вул. Центральній, керуючи транспортним засобом KIA Cerato н.з. НОМЕР_1 , та перед поворотом праворуч не врахував дорожню обстановку, не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Sandero н.з. НОМЕР_2 , чим було порушено вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
В своїх поясненнях у суді водій ОСОБА_2 стверджував, що дорога має по одній смузі руху в кожному напрямку. Під`їжджаючи до свого подвір`я, він увімкнув правий показник повороту і при закінченні маневру відчув удар в праву частину автомобіля. Вважає, що водій іншого автомобіля не вибрав безпечну швидкість, що призвело до ДТП.
Водій іншого автомобіля ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль KIA Cerato рухався попереду їх автомобіля. Не увімкнувши показники поворотів, він спочатку здійснив маневр ліворуч на зустрічну смугу руху, а потім різко повернув праворуч до подвір`я, внаслідок чого відбулося зіткнення.
В матеріалах справи містяться: письмові пояснення водіїв, свідка ОСОБА_3 , який був пасажиром автомобіля Renault Sandero та підтвердив пояснення подія ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що водій автомобіля KIA Cerato увімкнув показник повороту праворуч і повернув в цьому напрямку, схема місця ДТП з описом пошкоджень ТЗ, фототаблиця з місця пригоди.
Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що виразилося у порушення ним п. 10.4 ПДР України. 
У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду не було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, не грунтуються на належних та допустимих доказах. 
Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.
Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.
Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.
Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.
Свій висновок суд обґрунтував порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.4 ПДР України (перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою), що знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки та стало причиною виникнення даної ДТП.
Такого висновку суд дійшов з посиланням на схему місця ДТП та фотоматеріали, згідно яких, на думку суду, водій автомобіля KIA Cerato ОСОБА_2 не зайняв крайнє праве положення перед маневром праворуч, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.
В той же час, такі висновки суду є лише припущеннями, які не базуються на повному та всебічному дослідженню фактичних обставин ДТП.
При оцінці доказів суд реалізує стандарт більшої переконливості, при якому цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Так, судом не враховано, що схема місця пригоди не відповідає фотоматеріалам, на яких зафіксовано розташування ТЗ. Зокрема, як слідує з схеми місця ДТП, ТЗ після зіткнення перебувають на правій смузі руху шириною 3 м і місце зіткнення позначено саме на цій смузі. В той же час, місце контакту ТЗ передньої частини автомобіля Renault Sandero та правої бокової частини автомобіля KIA Cerato на фотоматеріалах знаходиться на правому краю проїзної частини, а більші частині ТЗ перебувають на правому узбіччі, тобто схема місця ДТП суперечить даним об`єктивної фіксації ТЗ на фотоматеріалах.
Встановлюючи причинно-наслідковий зв`язок між порушенням водієм ОСОБА_2 п. 10.4 ПДР України та наслідками пригоди, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані невідповідності та не спростував належними доказами (висновками експертиз) доводи останнього щодо здійснення маневру праворуч зі своєї смуги руху, а саме, не встановив наступне: чи фактичні габарити ТЗ дозволяли одночасний паралельний рух ТЗ по одній смузі руху; з урахуванням розташування ТЗ після зіткнення, чи мав водій автомобіля KIA Cerato технічну можливість здійснити маневр праворуч з правої смуги руху з такого положення, що дозволяв попутному автомобілю Renault Sandero оминути його з правої сторони з дотриманням безпечного інтервалу чи такий маневр автомобіля KIA Cerato міг бути здійснений лише із виїздом на зустрічну смугу руху; чи не було допущено водієм автомобіля Renault Sandero порушень вимог ПДР України щодо обрання безпечної дистанції та безпечної швидкості з урахуванням руху попереду автомобіля KIA Cerato; чи мав водій автомобіля Renault Sandero технічну можливість уникнути ДТП в момент виникнення небезпеки для руху (маневру автомобіля KIA Cerato праворуч) у разі дотримання безпечної дистанції та безпечної швидкості тощо.
Будь-яких достовірних доказів, які б могли надати чітку відповідь про те, ким із водіїв ТЗ було порушено вимоги ПДР України, що призвели до ДТП, матеріали справи не містять і, з урахуванням протилежних пояснень учасників ДТП та свідків, які могли з об`єктивних та суб`єктивних причин неналежним чином сприйняти і запам`ятати обставини події, у даному випадку неможливе застосування принципу більшої переконливості. 
Без з`ясування вказаних фактичних обставин неможливо за наявними матеріалами беззаперечно встановити наявність у водія ОСОБА_2 порушень п. 10.4 ПДР України та їх зв`язок із наслідками пригоди. 
Крім того, при розгляді справи було встановлено, що протокол серії ААД № 757501 від 14.08.2024 не відповідає вимогам ст. 124 КУпАП, яка встановлює відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, про що повинно бути зазначено у фабулі адміністративного правопорушення.
В той же час, у протоколі не зазначено такої кваліфікуючої ознаки, як спричинення пошкоджень транспортних засобів, а є лише посилання на відсутність тілесних ушкоджень, що не відповідає фабулі ст. 124 КУпАП.
Суд першої інстанції самостійно змінив фабулу адміністративного правопорушення, доповнивши її посиланням на отримання ТЗ механічних пошкоджень та матеріальних збитків, що є порушенням норм процесуального права, оскільки суд не вправі самостійно змінювати обвинувачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В п. 39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції. 
Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи дійшов передчасного висновку при винуватість водія ОСОБА_2 , що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення. Тому апеляційний вважає недоведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке пов`язано із порушенням п. 10.4 ПДР України. 
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову судді Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП  на підставі п. 1 ч. 1 ст. 124 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Н.Й. Григорусь