РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року 
м. Рівне

Справа № 555/1453/24
Провадження № 22-ц/4815/1029/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Боймиструк С.В.,
судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Хлуд І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Оніщук Марія Адамівна, на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 04 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області в Рівненській області про встановлення факту проживання у визначеному місці,

ВСТАНОВИВ:
В липні 2024 року до провадження Березнівського районного суду Рівненської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області в Рівненській області про встановлення факту проживання у визначеному місці в період з 26 квітня 1986 року по 05 вересня 1986 року та з 02 січня 1989 року по 27 листопада 1991 року . Як зазначає заявник встановлення вказаного факту їй потрібно для того, щоб мати пільги відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 04 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Роз`яснено право на звернення до суду з адміністративним позовом у випадку незгоди з відмовою уповноваженого органу.
Ухвала суду мотивована тим, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, оскільки п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначає, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Вказує, що такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 162/760/17, по аналогічній справі, де в пункті 31 вказано про неможливість розгляду судами заяв про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Оніщук М.А., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Апелянт зазначає, що звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання у визначеному місці, має посвідчення потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС, тому вона не доказує свою приналежність до особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, оскільки такий факт підтверджено наявністю посвідчення.
Також судом не враховано, що про вирішення даної справи в межах цивільної юрисдикції викладено у висновках Верховного Суду у справі №377/49/23 від 13.03.2024 року, у пунктах 112-117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених в ч.1 ст.315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України».
У пункті 122 Постанови від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що вона відступає не від постанов у конкретних справах, а від висновку щодо застосування норм права при визначенні предметної юрисдикції спорів. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, заявник має посвідчення постраждалого від наслідків аварії на ЧАЕС категорії 4 серії В від 17.05.1993 року.
Відповідно до п. 6 постанови КМ України № 501 від 25.08.1992 «Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (чинної на момент видачі вказаного посвідчення) громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до п. 2 цієї постанови посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
За ч.3 ст. 65 Закону України "Про статус  і  соціальний  захист  громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Таким чином факт проживання заявника протягом чотирьох років на території зони посиленого радіоекологічного контролю до 1 січня 1993 р. перевірявся державою перед видачею відповідного посвідчення та встановлює її приналежність до особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС.
Відповідно до довідки Березнівської міської ради №439 від 10.07.2023 року ОСОБА_1 з 02.01.1989 року проживала в с. Моквин Березнівського району Рівненської області. Дата вибуття в погосподарських книгах та будинковій книзі не позначена.
Згідно довідки Березнівської міської ради №915 від 07.07.2023 року ОСОБА_1 дійсно з 27.11.1991 року по даний час (тобто по дату видачі довідки) зареєстрована та проживає в м. Березне Рівненської області.
Відповідно до змісту заяви   ОСОБА_1 просить встановити факт проживання у період з 26.04.1986 року по 05.09.1986 року та з 02.01.1989 року по 27.11.1991 року у с. Моквин Березнівського району Рівненської області.
За встановленого слід дійти висновку, що у даній справі заявник не просить встановити її приналежність до осіб, постраждалих від аварії на ЧАЕС, а отримані довідки не містять інформації про факт проживання ОСОБА_1 протягом заявленого періоду у визначеній місцевості, тобто іншим чином вона не може підтвердити такий факт.
Колегія суддів також вважає, що місцевий суд помилково посилався на постанову Великої Палати ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17, в якій висловлено позицію, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки Великою Палатою ВС у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зроблено відступ від такої правової позиції із зазначенням, що «…неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень» (пункт 116), та виснував, що «рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України» (пункт 117).
Слід звернути увагу, що у справі № 162/760/17 Великою Палатою встановлено наявність спору щодо призначення пенсії та те, що особа не зверталась в позасудовому порядку для підтвердження заявленого факту.
У справі, що переглядається заінтересованою особою є Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області, яка на стадії відкриття провадження не могла висловити своєї позиції щодо вимог заявника, тому стверджувати про необхідність вирішення певного спору (за наявності) в порядку адміністративного судочинства не було підстав.
Враховуючи вказані норми права, судову практику та встановлені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що відмовляючи заявнику у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції обмежив права заявника на доступ до правосуддя.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Оніщук Марія Адамівна, задовольнити.
Ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 04 липня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                         Боймиструк С.В.

                                                                               Хилевич С.В.

                                                                               Шимків С.С.