ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/8542/23
Номер провадження 22-ц/818/3007/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С. 
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року в складі судді  Черняка В.Г. у справі № 646/8542/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2021 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 314 493,60 грн, що еквівалентно 12 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору, а відповідач зобов`язався повернути суму позики в строк до 17 години 01 вересня 2022 року. Отже, сторони зафіксували у договорі грошовий еквівалент суми позики в іноземній валюті, яким є долар США, та його вираз у грошовій одиниці України – гривні. Однак станом на день подання позову позика не повернута. Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання за договором позики, тому з нього підлягає стягненню сума боргу в гривні в розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США на день ухвалення рішення, та 3% річних від суми боргу. 
Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 21 жовтня 2021 року в гривні у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, три відсотки річних за період з 02 вересня 2022 року по день ухвалення рішення по справі від заборгованості за договором позики у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, та судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 314 493,60 грн в рахунок заборгованості за договором позики від 21 жовтня 2021 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 2515,64 грн; в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Заочне рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 314 493,60 грн. Предметом договору позики є 314 493,60 грн, що еквівалентно 12 000 доларів США на день укладення договору, і саме таку суму грошових коштів позивач отримав від відповідача, тому стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 21 жовтня 2021 року в гривні у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення суперечить умовам укладеного сторонами договору позики. У задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних відмовлено, оскільки позичальник звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, починаючи з 24 лютого 2022 року, розрахунок 3% річних здійснювався з 02 вересня 2022 року, тобто виключно в межах строку звільнення від відповідальності. 
Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Шафоростова В.О. про стягнення витрат, понесених на правничу допомогу адвоката – задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 19 900,00 грн в рахунок витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги адвоката.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду 05 липня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шафоростов В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду – скасувати в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 314 493,60 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2515,64 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошей від 21 жовтня 2021 року в гривні у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення та витрати по сплаті судового збору у суді першої інстанції в розмірі 3587,62 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. В частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних заочне рішення не оскаржується.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають умовам договору позики, визначеним та погодженим сторонами. Відповідач отримав позику у гривні у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США. При цьому, такий розмір позики у гривнях залежав від визначеної та погодженої суми позики в еквіваленті 12 000 доларів США, а тому і зобов`язання щодо повернення позики повинно було бути виконано відповідачем у гривні у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США на момент повернення, тобто прийняття рішення у справі, відповідно до ст. 533 ЦК України. Отже, заборгованість за договором позики грошей від 21 жовтня 2021 року підлягає стягненню з відповідача в гривні саме у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення судового рішення. Позивачем не заявляється вимога про стягнення індексу інфляції, оскільки його втрати від знецінення національної валюти, відповідно до визначених та погоджених сторонами умов договору, компенсуються еквівалентом іноземної валюти. Попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу складає 8 000 грн, докази понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з`явився. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 07 листопада 2024 року надіслані апеляційним судом на адресу ОСОБА_2 повернуто з відміткою від 17 вересня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.112-113), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.111). 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Підлісною І.В. за № 2959 (а.с. 8-9). 
Відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 314 493,60 грн, що еквівалентно 12 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики в строк та на умовах, встановлених сторонами за цим договором.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів відповідно до пункту 3.1 договору позики - не пізніше 17 години 01 вересня 2022 року.
Відповідно до пункту 3.2. договору проценти за користування позикою не нараховуються.
Згідно пункту 3.4. договору позикодавець на підтвердження одержання суми позики від позичальника повинен йому видати негайно розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі. Позика вважається повернутою з моменту видачі позикодавцем розписки про одержання виконання в повному обсязі.
Пунктом 4.3 договору передбачено, що позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики в строк та на умовах цього договору.
Доказів повернення позики матеріали справи не містять.
З доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що заочне рішення суду ним оскаржується лише в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у гривні в сумі 314 493,60 грн, а не еквівалента 12 000,00 доларів США. Як зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, заборгованість за договором позики грошей від 21 жовтня 2021 року підлягає стягненню з відповідача в гривні у розмірі, еквівалентному 12 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення судового рішення.
З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом грошового зобов`язання між сторонами є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті. За договором позики від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 у власність 314 493,60 грн, що станом на день укладення договору еквівалентно 12 000,00 доларів США. Позивач визнає, що у позику передавалась саме сума у гривні.
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно із частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, за правилами статті 533 ЦК України у зобов`язанні, де сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума заборгованості, що підлягає сплаті у гривні, визначається спочатку у сумі відповідної іноземної валюти, яка визначена еквівалентом зобов`язання, а потім переводиться за офіційним курсом у гривню на день платежу чи на день визначення розміру заборгованості.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), проте не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. 
Виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі, якщо сторони узгодили це у договорі.
Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (див. постанову Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21), постанову Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 753/14634/22 (провадження № 61-14332св23)).
У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 200/16729/15 (провадження № 61-16100св20), від 21 червня 2022 року у справі № 766/12555/16 (провадження № 61-19280св21).
Враховуючи, що сторони визначили у договорі позики еквівалент позики у доларах США у розмірі 12 000 доларів США, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики, не повернув борг, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості у гривні за курсом Національного банку України для визначеної сторонами іноземної валюти на час ухвалення судового рішення.
Аналогічні висновки щодо стягнення боргу в гривні за курсом іноземної валюти на час ухвалення рішення викладені у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 531/251/19 (провадження № 61-22966св19), від 20 січня 2021 року у справі № 635/8483/18 (провадження № 61-16738св19), від 22 серпня 2022 року у справі № 752/1500/21 (провадження № 61-20191св21), від 05 квітня 2023 року у справі № 754/16388/19 (провадження № 61-1012св23), від 13 грудня 2023 року у справі № 754/5522/22 (провадження № 61-10415св23).
Стягуючи з відповідача суму боргу в розмірі 314 493,60 грн суд першої інстанції наведеного не врахував, не надав належної оцінки тому факту, що сторони визначили у договорі позики еквівалент у доларах США у розмірі 12 000 доларів США, тому заборгованість підлягає стягненню у гривні за курсом НБУ для визначеної сторонами іноземної валюти на час ухвалення судового рішення, а не в сумі в гривнях, яку фактично було отримано ОСОБА_2 .
Посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18, є помилковим, оскільки в тій справі встановлені інші фактичні обставини, а саме, що сторони договору встановили у ньому певний обмінний курс.
На підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне заочне рішення суду в оскаржуваній частині – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1  та стягнути з ОСОБА_2  на його користь заборгованість за договором позики від 21 жовтня 2021 року в розмірі 497 474,40 грн, що є еквівалентом 12 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення судового рішення (станом на 07 листопада 2024 року – 41,4562).
В частині відмови у стягненні 3% річних судове рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
Частинами 1, 2, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 3587,62 грн (а.с. 5), та при зверненні з апеляційною скаргою ним сплачено 4305,14 грн (а.с. 91).
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення суми позики задоволені, з ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 7892,76 грн (3587,62 + 4305,14).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 314 493,60 грн в рахунок заборгованості за договором позики від 21 жовтня 2021 року та витрат по сплаті судового збору в сумі 2515,64 грн та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,  АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 21 жовтня 2021 року в розмірі 497 474 (чотириста дев`яносто сім тисяч чотириста сімдесят чотири) грн 40 коп., що є еквівалентом 12 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення судового рішення.
Змінити розподіл судових витрат:
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 7892 (сім тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн 76 коп.
В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий                                                                Ю.М. Мальований 

Судді                                                                О.Ю. Тичкова 

                                                                               В.Б. Яцина