ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22367/24	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 33/817/856/24 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ч.2 ст. 173-2 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
за участю ОСОБА_1 , адвоката Бабія Н.І., 
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Бабія Н.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року,
встановила:
       Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень та стягнуто судовий збір.
       Згідно з постановою суду, 12 вересня 2024 року близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: висловлював словесні образи та погрози, чинив психологічний тиск у присутності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив вимоги п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173–2 КУпАП. 
       В апеляційній скарзі адвокат Бабій Н.І. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.10.2024 року, а провадження у справі закрити за відсутності в діях події і складу адміністративного правопорушення.
Апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 того дня мав намір побачитися зі своїми дітьми, які після розірвання шлюбу проживають разом із мамою, його колишньою дружиною, яка перешкоджає бачитися йому з дітьми та брати участь у їх вихованні.
Зазначає, що колишня дружина вчинила конфлікт, сказала старшому сину, що батько хоче забрати молодшого брата, тому діти почали плакати. Розуміючи, що в добровільному порядку не зможе побачитися із своїми дітьми та не створювати конфліктної ситуації сів в автомобіль та поїхав додому.
       Наголошує на тому, що будь-яких погроз чи дій, пов`язаних із психологічним, фізичним чи економічним насильством не вчиняв.
Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б вказували на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вміненого йому правопорушення.
Посилається на те, що рапорт не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , в якому зазначено, що під час дзвінка на лінію 102 були чутні крики дітей, оскільки судом не встановлено дійсну причину таких криків.
Окрім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки ОСОБА_1 участі у розгляді справи не брав, а про оскаржувану постанову дізнався 18.11.2024 року.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день і час розгляду справи, що відповідно до ст.294 КупАП, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
       Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Бабія Н.І., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
       Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано не в повному обсязі, в зв`язку з чим постанова не може бути визнана обгрунтованою і підлягає скасуванню, з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції, ухвалюючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходив з того, що його вина у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується наявними у справі доказами, зокрема: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 12.09.2024 року, рапортом інспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Савчук-Москаль Л.В. від 13.09.2024 року, рапортом інспектора поліції Гончарука А. від 08.10.2024, рапортом інспектора поліції від 24.05.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 12.09.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 08.10.2024 року, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.09.20243, довідкою про звернення ОСОБА_2 від 08.10.2024 року, копією постанови суду від 06.06.2024 року у справі №607/12228/24.
Проаналізувавши вказані докази апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 08.10.2024 року - 12 вересня 2024 року близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: висловлював словесні образи та погрози, чинив психологічний тиск у присутності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Потерпіла ОСОБА_2 у письмових поясненнях, даних працівникам поліції 12.09.2024 року вказала, що 12.09.2024 року близько 13:15 год. вона разом із своїми дітьми - ОСОБА_4 2017 р.н., ОСОБА_5 , 2022 р.н., була за адресою АДРЕСА_2 , де біля будинку у дворі їх чекав колишній чоловік ОСОБА_1 , щоб поспілкуватися з нею про розподіл майна. В ході розмови в них виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_1 висловлював словесні образи та погрози фізичною розправою. Він взяв із візочка меншого сина, посадив у свій автомобіль. Старший син це побачив та почав кричати. Перехожі побачили цю ситуацію підійшли до них, колишній чоловік віддав дитину та поїхав, після цього вона викликала поліцію.
У матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , надані працівникам поліції 08.10.2024 року, у яких він зазначив, що в цей день він зустрівся з колишньою дружиною ОСОБА_6 , щоб побачитися з своїми малолітніми дітьми ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Колишня дружина почала виштовхувати його, сказала старшому сину, що батько хоче забрати молодшого сина та більше не повертати. Тоді, старший син почав плакати, тому він поїхав. Вказав, що не висловлював ні словесних, ні погроз до колишньої дружини.
Таким чином, в матеріалах справи наявні протилежні пояснення сторін конфлікту.

З рапорта інспектора поліції Гончарука А. від 08.10.2024 року, який долучений до матеріалів справи убачається, що під час розгляду звернення ОСОБА_2 , яке зареєстроване у Інформаційній-телекомунікаційній системі “Інформаційний портал Національної поліції України” (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за № 30631 від 12.09.2024 року, здійснено спілкування із ОСОБА_6 , яка повідомила, що 12.09.2024 року близько 13 год. 15 хв. її колишній чоловік ОСОБА_9 , перебуваючи в дворі будинку за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлював словесні образи, погрози, чинив психологічний тиск, при вказаній події був присутній малолітній син ОСОБА_10 , 2017 р.н..
В рапорті зазначено, що було отримано письмове пояснення від ОСОБА_9 , який повідомив, що дійсно 12.09.2024 року спілкувався з колишньою дружиною, оскільки хотів побачитися з дітьми, однак ОСОБА_6 , з його слів, перешкоджала йому в цьому. Факт протиправної поведінки заперечив.
Вказано, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушення чинного законодавства.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.09.2024 року ОСОБА_6 вказала, що 12 вересня 2024 року близько 13 год. 15 хв. колишній чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо неї домашнє насильство, що полягало у висловлюваннях словесних образ та погроз фізичною розправою, а також чинив моральний та психологічний тиск у присутності малолітніх дітей. У протоколі зазначено, що матеріальної шкоди не не завдано, фізичного насильства не застосовано, будь-яких тілесних ушкоджень не спричинено.

З довідки про розгляд звернення ОСОБА_6 від 08.10.2024 року інспектором поліції Гончаруком А. проведено перевірку стосовно можливого вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_6 її колишнім чоловіком ОСОБА_9 , за результатам якої запропоновано повідомити ОСОБА_6 на підставі Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” право самостійно чи за допомогою захисника звернутися до суду про встановлення щодо кривдника заходів тимчасового обмеження прав або покладення на нього обов`язків, передбачених обмежувальним приписом, чи направлення правопорушника для проходження циклу програми для кривдників та сповістити контакти соціальних послуг у сфері протидії домашньому насильству.
Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.09.2024 року, терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 , не винесено.
В матеріалах справи наявна постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Надаючи оцінку рапортам працівників поліції, заяви ОСОБА_6 , довідці про розгляд заяви ОСОБА_6 , то такі містять повідомлення про можливе правопорушення, однак не підтверджують, як і постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 року відносно ОСОБА_1 та форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.09.2024 року, вчинення вміненого ОСОБА_9 правопорушення.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , при встановлених обставинах справи, останні лише підтверджують докори та конфлікти, які в них виникають з приводу поділу майна після розірвання шлюбу та виховання малолітніх дітей, тому не формують собою домашнє насильство, оскільки не спрямовані на обмеження волевиявлення особи, які би викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, чи спричинювали емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдавали би шкоди психічному здоров`ю особи.
       
       Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
       Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
       При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
       Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. 
       Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , а протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими доказами, сам по собі не являється доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що не з`ясовано судом першої інстанції при доведені вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, приходжу до висновку, що рішення прийнято на формально досліджених судом першої інстанції доказах, а тому постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не брав, а про оскаржувану постанову дізнався 18.11.2024 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 
п о с т а н о в и л а:
Поновити строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу адвоката Бабія Н.І. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень та стягнуто судовий збір - скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя