Дата документу 28.11.2024 Справа № 336/4962/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/2259/24                                        Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С.
Є.У.№ 336/4962/24                                                         Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року                                                м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої:        Кочеткової І.В.,
суддів:                Гончар М.С.,
Подліянової Г.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Акцент-Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року АТ КБ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 05 листопада 2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Акцент-Банк» з метою укладання кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Позивач зазначав, що ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a?bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у Заяві. 
Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. 
Банк зазначав, що виконав своє зобов`язання за Договором та угодою у повному обсязі, а саме – надав відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов Договору. Проте, відповідач Банку грошові кошти своєчасно не повернув, що має відображення у розрахунку заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, банк на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Згідно з п. 2.1.1.2.24, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу.
Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи зобов`язання, обумовлені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.
У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором станом на 28 квітня 2024 року дорівнює 24 117,37 грн., та складається з: 15 899,18 грн. – заборгованість за кредитом; 5 218,19 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0 грн. – штрафи.
Посилаючись на наведені обставини, АТ КБ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 листопада 2016 року у розмірі 24 117,37 грн. та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Акцент-Банк» заборгованість по тілу кредиту в сумі 12 873,63 грн. та судовий збір у розмірі 1 616, 35 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, слід застосувати вимоги частини другої статті 530 ЦК України. Разом з тим, банк не надав належних та допустимих доказів про досягнення між сторонами згоди про нарахування процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитом. 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду АТ КБ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Акцент-Банк» у повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «Акцент-Банк» зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Банком, станом на час укладання договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів. 
Щодо відмови у стягненні відсотків, АТ КБ «А-Банк» посилається на ч. 1 ст. 1048 України, та вважає, що, навіть з урахуванням позиції суду щодо неприйняття не підписаних умов та правил, суд повинен був стягнути з відповідача відсотки у розмірі відсоткової ставки НБУ.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 05 листопада 2016 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, в якій зазначена згода позичальника, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у Анкеті-заяві відповідач також засвідчив, що він ознайомився та погодився з договором надання банківських послуг (а.с. 7).
До кредитного договору банк додав Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку, тарифи надання банківських послуг (по картці «Універсальна», «Універсальна Gold»), які відповідачем не підписані (а.с. 23-30).
Згідно з розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 05 листопада 2016 року станом на 28 квітня 2024 року становить 24 117,37 грн., та складається з: 15 899,18 грн. – заборгованість за кредитом; 8 218,19 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0 грн. – штрафи.(а.с. 10-13).
Окрім того в матеріалах справи наявна виписка по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 . За змістом вказаної виписки Банк списував з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитним лімітом, а також комісію за обслуговування. (а.с.14-22)
Суд першої інстанції правильно встановив, що у Анкеті-заяві позичальника від 05 листопада 2016 року відсутні умови договору про плату за користування кредитними коштами, тобто сторонами кредитного договору процентна ставка за користування кредитом не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано. 
Як встановлено судом першої інстанції, анкета-заява від 05 листопада 2016 року не містить умов щодо сплати відсотків, відповідальності позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк крім тіла кредиту, просив стягнути також і заборгованість зі сплати відсотків, в обґрунтування чого посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://а-bank.com.ua/terms, Тарифи, які містяться у витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://а-bank.com.ua/terms. 
Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «А-Банк», тарифами ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати відсотків, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг, надані банком Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «А-Банк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «А-Банк» та тарифи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 05 листопада 2016 року шляхом підписання анкети-заяви. 
Вказані висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права, які регулюють подібні спірні правовідносини, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Крім того, слід також звернути увагу, що у позовній заяві банк зазначає відсоткову ставку у 46,80 відсотків, надаючи розрахунок заборгованості за договором. Втім підписана відповідачем анкета-заява також такої інформації не містить.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які дають можливість встановити яким саме типом кредитного продукту виявив бажання скористатися відповідач. 
Отже, доводи апеляційної скарги про передбачене умовами укладеного кредитного договору право банку на нарахування процентів за користування кредитними коштами не ґрунтуються на встановлених у справі обставинах та доказах, які містяться в матеріалах справи.
За відсутності у позивача права на нарахування плати за користування кредитом (процентів) суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги про стягнення заборгованості за відсотками не підлягають задоволенню.
Щодо доводів скаржника про стягнення заборгованості по тілу кредиту апеляційний суд враховує таке.
Так, звертаючись до суду з позовом, АТ «А-Банк» просило стягнути зокрема заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15 899,18 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 3 025,55 грн. суд першої інстанції виходив із відсутності такої заборгованості, оскільки випискою з кредитного рахунку встановлено, що відповідач періодично здійснював погашення за наданим кредитом. При цьому, Банк списав 3 025,55 грн. в рахунок погашення комісії за обслуговування, що не було узгоджено сторонами по справі під час підписання Анкети – заяви 05 листопада 2016 року.
Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів також погоджується з огляду на те, що під час розрахунку суд не включив до загального розміру витрачених коштів суми, які були списані з рахунків відповідача як комісія за обслуговування кредиту, обґрунтування підстав нарахування яких матеріали справи не містять, а отже відсутні й підстави вважати їх заборгованістю відповідача по тілу кредиту.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини справи, визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому дане рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуюча:                                                                        І.В. Кочеткова
Судді:                                                                                М.С. Гончар
Г.С. Подліянова