ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №640/5044/22                                                  Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кочанова П.В.,                                                                                                                                                  Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Епель О.В., Карпушової О.В.,
при секретарі                                   Литвин С.В.
за участю:
представника позивача:              Клімушева Є.В.
представника відповідача:          Лукашенка Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом Представництва «ЛАБОРАТУАР ТЕА» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Представництво «ЛАБОРАТУАР ТЕА» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) в якому просило визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.08.2021 № 6383610710 та від 30.08.2021 №65062070805.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року  зазначений позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, а позов залишити без розгляду, виходячи з наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу від 31.05.2021 року №4472-п, ГУ ДПС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Представництва «ЛАБОРАТУАР ТЕА», з питань дотримання вимог податкового законодавства, за період з 01.01.2018 по 31.12.2020, валютного - за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2020 року, та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої складено акт №58021/Ж5/26-15-07-08-05/26620013 від 26.07.2021 року.
У висновках акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення Представництвом «ЛАБОРАТУАР ТЕА»:
-          пп.141.4.7 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого Представництвом занижено податок на прибуток у загальній сумі 6 637 837 грн., у тому числі за 2018 рік у сумі 1 678 287 грн., за 2019 рік у сумі 2 321 793 грн та за 2020 рік у сумі 2 637 756 гривень;
-          п. 49.2, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст.49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами, III «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Мінфіну України від 13.01.2015 №4, а саме: в податковому розрахунку за 1, 2 квартал 2018 року, 3 квартал 2019 року, 1, 3 квартал 2020 року (в період карантину), не вірно відображено ідентифікаційні номери фізичних осіб, що призвело до зміни платника податку;
Відповідно до п. 52 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, за порушення п. 49.2, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст.49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Кодексу, штрафні санкції не застосовуються за порушення, вчинені у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а саме: за подання з помилками, податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків.
-          пп. 39.4.2 п. 39.4 ст.3 9 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) щодо неподання звітів про контрольовані операції за 2018 та 2019 звітні роки.
Представництво, не погоджуючись із висновками акту перевірки, подало заперечення №06/08/21-1 від 06.08.2021 року.
Листом від 20.08.2021 №23399/1/26-15-07-08-05 «Про надання відповіді на заперечення» податковий орган повідомив, що за результатами розгляду заперечення позивача висновки акта залишені без змін, а заперечення - без задоволення.
На підставі акту перевірки №58021/Ж5/26-15-07-08-05/26620013 від 26.07.2021 ГУ ДПС у м. Києві складено податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):
-          № 65062070805 від 30.08.2021  за формою «Р», яким збільшено суму податку на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 7 037 845,00 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 6 637 837,00 грн. та за штрафними санкціями - 400 008,00 грн.;
-          № 63836/0710 від 26.08.2021 за формою «ПС» про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 528 600,00 грн.
Не погоджуючись з оскаржуваними ППР, позивач подав до ДПС України скаргу вих. № 07/09/21-1 від 07 вересня 2021 року (вхідний номер в ДПС України №26325/6 від 07.09.2021).
За наслідками розгляду скарги ДПС України було винесено рішення «Про результати розгляду скарги» №1239/6/9900060/0/06 від 21.01.2022 року, яким було залишено без змін податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26 серпня 2021 року № 6383610710 та від 30 серпня 2021 року № 65062070805, а скаргу позивача - без задоволення.
Позивач, вважаючи оскаржувані ППР  протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що Представництво  «ЛАБОРАТУАР ТЕА», під час здійснення реєстрації лікарських засобів (оплата обов`язкових платежів за реєстрацію), просування лікарських засобів серед спеціалістів сфери охорони здоров`я, дослідження ринку та фармаконагляду провадило діяльність, здійснювало допоміжну та підготовчу складову по відношенню до описаної вище основної діяльності Компанії виробництва та реалізації лікарських засобів, що помилково не взято до уваги контролюючим органом, а тому оскаржувані ППР є протиправними та підлягають скасуванню. 
Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Першочерговим питанням у даній справі є наявність/відсутність у Представництва «ЛАБОРАТУАР ТЕА» статусу резиденства України з огляду на те, що    воно не має статусу юридичної особи, та відповідно наявність адміністративної процесуальної правосуб`єктності (право- і дієздатності) і, як наслідок, можливості самостійної реалізації останнім своїх процесуальних прав та обов`язків в суді.
Відповідно до частини 2  статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі по тексту -  КАС України) позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України (частина сьома статті 5 КАС України).
Статтею 43 КАС України  визначено поняття адміністративної процесуальної правосуб`єктності.
Відповідно до частини 1 вказаної статті здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.
Частиною 3  статті 43 КАС України  передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Зважаючи на визначену  статтею 43 КАС України адміністративну процесуальну правосуб`єктність, для реалізації своїх прав та обов`язків як учасника справи, визначених  статтею 44 КАС України, юридична особа повинна мати правоздатність та дієздатність, які виникають з моменту створення юридичної особи та припиняються з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Адміністративна правосуб`єктність є основним, базовим елементом адміністративно-правового статусу особи й саме вона зумовлює можливість юридичної особи бути учасником адміністративних правовідносин та визначає обсяг її прав та обов`язків.
Статтею 80 Цивільного кодексу України  встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Судова палата зауважує, що закріплене у зазначеній статті поняття юридичної особи вимагає звернення до цивільно-правових норм, які регулюють створення і реєстрацію юридичних осіб. Розгляд поняття юридичної особи неможливий без визначення ознак юридичної особи, що дають змогу відрізнити юридичну особу від будь-яких інших формувань, об`єднань, філій і представництв, які не можуть визнаватися суб`єктами цивільного права.    
До основних ознак юридичної особи належать: 
- державна реєстрація факту створення юридичної особи, наявність відокремленого майна, самостійна відповідальність за зобов`язаннями, придбання і реалізація цивільних прав від свого імені, можливість виступати позивачем і відповідачем у суді.    
Всі зазначені вище ознаки мають бути наявними в сукупності і відсутність хоча б однієї з них не дає можливості виокремити самостійну юридичну особу.
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина 1  статті 89 Цивільного кодексу України).
Значення державної реєстрації юридичних осіб, організація цієї реєстрації, повнота єдиного реєстру юридичних осіб, достовірність відомостей, які вносяться в державний реєстр, полягає в тому, що така реєстрація забезпечує можливість отримання необхідної інформації господарюючими суб`єктами. Така інформація важлива для розв`язання питань про укладення договорів, формування господарських зв`язків, ведення господарських операцій. Вона сприяє формулюванню усталеності економічного обороту. Юридична особа вважається створеною з моменту реєстрації в єдиному державному реєстрі і з цього моменту набуває правоздатності. Реєстрації підлягають і подальші зміни правового статусу юридичної особи.
Згідно з частиною 1  статті 91 ЦК України  юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного реєстру запису про її припинення (частина 4  статті 91 ЦК України).    
У відповідності до частини 1  статті 92 ЦК України  юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.    
Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом (частини 1, 2  статті 83 ЦК України).
Відповідно до частини 1  статті 62 Господарського кодексу України  підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Згідно з частиною 4  статті 64 Господарського кодексу України  підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.
Пунктом 4 ч.1 ст. 1 Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV встановлено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до  статті 26 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 № 2709-IV  (далі також -  Закон № 2709-IV) цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи, з огляду на вимоги  статті 25 цього Закону  вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього  Закону  місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.
Статтею 27 Закону №2709-IV  передбачено, що особистим законом іноземної організації, яка не є юридичною особою відповідно до права держави, у якій така організація створена, вважається право цієї держави. Якщо така організація діє на території України, до її діяльності застосовується законодавство України, яке регулює діяльність юридичних осіб, якщо інше не випливає з вимог законодавства чи суті правовідносин.
З огляду на вимоги частин 2 та 3  статті 95 ЦК України  представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Керівники представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта  статті 95 Цивільного кодексу України).
Згідно зі змістом вказаних правових норм, представництва утворюються для виконання допоміжних операцій поза місцем знаходження самої юридичної особи в тих місцях, де знаходження такого представництва забезпечить зручність налагодження зв`язків, виконання певних дій, на які воно уповноважене юридичною особою, в тому числі виконання юридичних дій. На відміну від філій представництва не виконують фактичних дій, компетенція їх обмежена виконанням юридичних дій від імені юридичної особи. Представництва не визнаються суб`єктами цивільного права, а їх посадові особи можуть діяти від імені юридичної особи. Відповідальність за дії представництв і їх посадових осіб несе юридична особа, яка утворила ці представництва.
Таким чином, представництва, хоча й є відокремленими підрозділами юридичної особи, проте продовжують залишатися складовими частинами юридичної особи й власною юридичною правосуб`єктністю вони не наділені.
Враховуючи вищевикладені правові норми, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що адміністративна процесуальна правосуб`єктність - це можливість особи бути носієм певних процесуальних суб`єктивних прав і обов`язків, у тому числі процесуальних суб`єктивних прав та обов`язків сторони справи, а відтак, особи, які є сторонами адміністративної справи, обов`язково повинні відповідати всім вимогам адміністративної процесуальної правосуб`єктності. Представництва, які не мають статусу юридичної особи, не наділені адміністративною правосуб`єктністю.
Так, згідно п.п.1.1 Положення про діяльність Представництво  «ЛАБОРАТУАР ТЕА» не є юридичною особою, за законодавством України і не займається самостійною господарською діяльністю.
Крім того, в п.1.3 зазначено, що  Представництво  «ЛАБОРАТУАР ТЕА» є власністю Компанії ЛАБОРАТУАР ТЕА і не має статусу юридичної особи (Т.1 а.с.22).
Тобто, Представництво  «ЛАБОРАТУАР ТЕА» не зареєстровано ні як юридична особа, ні як відокремлений підрозділ юридичної особи зі статусом юридичної особи.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до чинних положень адміністративного судочинства, Представництво  «ЛАБОРАТУАР ТЕА», яке звернулося до суду з цим позовом, не є юридичною особою, а відтак не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності (право- і дієздатності), що, у свою чергу, позбавляє його права на звернення до суду з позовною заявою.
01.10.2024 року, через систему «Електронний суд», надійшла заява ГУ ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з відсутністю у Представництва  «ЛАБОРАТУАР ТЕА» адміністративної процесуальної правосуб`єктності, а у адвоката Нестеренка І.Є., який діє в інтересах Представництва  «ЛАБОРАТУАР ТЕА» права на звернення з даним позовом до суду.
У свою чергу, 24.10.2024 року, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника Акціонерного товариства спрощеного типу ЛАБОРАТУАР ТЕА (LABORATOIRES THEA) Клімушева Є.В. про заміну назви позивача з Представництва  «ЛАБОРАТУАР ТЕА» на Акціонерне товариство спрощеного типу ЛАБОРАТУАР ТЕА (LABORATOIRES THEA).
Дослідивши вищезазначені заяву та клопотання представників сторін, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
  Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч. 7 ст. 48 КАС України).
Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги вищевказані правові положення, та не здійснено заміну позивача з Представництва  «ЛАБОРАТУАР ТЕА» на материнську компанію - ЛАБОРАТУАР ТЕА (LABORATOIRES THEA).
З урахуванням правових положень ч. 7 ст. 48 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що клопотання представника Акціонерного товариства спрощеного типу ЛАБОРАТУАР ТЕА (LABORATOIRES THEA) Клімушева Є.В. про заміну назви позивача є безпідставним та не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку має бути вирішене  питання про заміну сторони позивача, а не заміну назви позивача, що в свою чергу неможливе з огляду на розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а вказані дії мали бути здійснені до початку судового розгляду справи по суті.
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, належним позивачем по справі могла бути материнська компанія (нерезидент України) ЛАБОРАТУАР ТЕА (LABORATOIRES THEA), а не її Представництв  «ЛАБОРАТУАР ТЕА», яке не є юридичною особою, а відтак не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності (право- і дієздатності), що, у свою чергу, позбавляє його права на звернення до суду з позовною заявою.
Подібна правова позиція викладена в постанові судової палати Верховного Суду від 25.07.2024 року по справі №640/31489/21.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з огляду на вищевикладені правові норми, обставини справи та позицію касаційної інстанції у подібних правовідносинах, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що заява ГУ ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду підлягає задоволенню.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції помилково не надав оцінку даним обставинам, адже у даному випадку, наявні правові підстави для залишення без розгляду адміністративного позову.
Пунктом 3 частини 4  статті 169 КАС України, встановлено, що у разі подання позову особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви, а якщо провадження у справі було відкрито - ухвалу про залишення позову без розгляду (п.1 частини 1  статті 240 КАС України).    
Відсутність адміністративної процесуальної дієздатності у відповідності до п. 1 ч. 1  ст. 240 КАС України  має наслідком залишення позову без розгляду.
Згідно п. 2 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1  ст. 319 КАС України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,    240    цього  Кодексу.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що даний позов підлягає залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст. 240, 242, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -      
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року - скасувати.
Заяву Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.
Ухвалити нову постанову, якою позов Представництва «ЛАБОРАТУАР ТЕА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       М.І. Кобаль

Судді:                                                                                           О.В. Епель

                                                                                              О.В. Карпушова

Повний текст виготовлено 11.11.2024 року