СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року                               м. Харків                          Справа №922/1934/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,
за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,
за участю представників:
позивача – Васіліу С.В., ордер серія АН№1473201 від 22.10.2024, свідоцтво №5058 від 30.05.2018 року;
відповідача (в режимі відеоконференції) – Радигін Є.С. (адвокат), свідоцтво №970 від 03.06.2011, договір від 01.08.2023 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Київ, в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (вх.№2534Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.10.2024 року у справі №922/1934/24,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Київ, в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Харків, 
до Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області, м.Лозова Харківської області,
про стягнення 11019102,82 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.07.2024 року частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (надалі - позивач) до Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області (надалі - відповідач) у даній справі. З відповідача на користь позивача стягнуто 10175860,27 грн основного боргу, 359956,56 грн пені, 70279,16 грн 3% річних, 53050,27 грн інфляційних, 132229,23 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
03.10.2024 року від відповідача надійшла заява, в якій просив суд відстрочити виконання рішення суду у справі №922/1934/24 від 26.07.2024 року на строк один рік з моменту винесення ухвали по даній справі або на інший строк, який суд при даних обставинах вважає за можливим задовольнити.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.10.2024 року у справі №922/1934/24 (повний текст складено 16.10.2024 року, суддя Калантай М.В.) заяву Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області від 02.10.2024 року про відстрочку виконання рішення суду задоволено частково.
Ухвалено відстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/1934/24 від 26.07.2024 року строком на шість місяців з моменту винесення даної ухвали, тобто до 11.04.2025 року.
Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.10.2024 року скасувати. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час розгляду справи по суті, відповідачем було заявлено вимогу про розстрочення виконання рішення суду. Надані відповідачем докази, доводи, аргументи щодо доцільності розстрочення виконання рішення, суд першої інстанції визнав необґрунтованими та відмовив у задоволенні вимого щодо розстрочення виконання рішення. Наразі відповідачем у заяві про надання відстрочення виконання рішення суду викладені ті ж самі обставини, котрі були ним заявлені при розгляді вимоги про розстрочення виконання рішення суду та які суд відхилив. Тобто матеріали справи містять докази, які вже досліджувались судом при розгляді позовної заяви та вимог відповідача про надання розстрочення виконання рішення суду, що спростовують доводи та аргументи КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області про наявність реальної можливості виконати рішення суду та погасити заборгованість за фактично надані послуги розподілу природного газу.
Скаржник звертає увагу суду, що всі негативні наслідки впливу воєнного стану так само впливають на підприємство позивача, як і на підприємство відповідача, і наведені відповідачем законодавчі та нормативно-правові акти, які були прийняті Верховною Радою та Урядом України з метою зменшення соціального навантаження на населення України, стосувались і безпосередньо регулюють також і діяльність ТОВ «Газорозподільні мережі України». Слід зазначити, що мораторій на підвищення тарифів, в повній мірі розповсюджується й на позивача, як суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу. Позивач є на 100 відсотків тарифним підприємством, тобто вся діяльність здійснюються позивачем як оператором газорозподільної системи за рахунок коштів тарифної виручки, який економічно необґрунтований. Позивач в особі Харківської філії теж знаходиться на території Харківської області, яка потерпає від агресії РФ, а споживачі мають труднощі зі сплатою за послуги розподілу природного газу.
Апелянт наполягає на тому, що відповідач не надав жодного доказу реальної можливості виконання рішення суду за умов надання відстрочки виконання рішення суду (або розстрочки - при розгляді справи №922/1934/24 по суті). Ухвала суду від 11.10.2024 року про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/1934/24 є необґрунтованою, так як базується на припущенні відповідача про наявність можливості погашення боргу за послуги, надані позивачем за період минулого опалювального сезону 2023-24 років.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Київ, в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.10.2024 року у справі №922/1934/24. Встановлено строк на протязі якого відповідач має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1934/24.
Вказана ухвала була направлена та доставлена учасникам справи засобами електронного зв`язку до електронного кабінету користувача 28.10.2024 року.
31.10.2024 року матеріали справи №922/1934/24 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№14470), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Позивач надав відповідь на відзив (вх.№14748 від 18.11.2024 року), який досліджено колегією суддів та долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 21.11.2024 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстави викладених у відзиві.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Предметом апеляційного перегляду є встановлення наявності або відсутності підстав для відстрочення виконання рішення Господарського суду Харківської області від 26.07.2024 року у даній справі.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.
Тобто підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.
Питання про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в п.4.12 постанови Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №910/1180/19).
У той же час, відстрочка виконання рішення означає перенесення його виконання на інший час.
Водночас, відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. При цьому, саме відстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідними правовідносинами є незмінною.
Тобто, відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.
Натомість, таке відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.
За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 року №5-пр/2013 у справі №1-7/2013 підставою для застосування відстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення в установлені процесуальним законодавством строки. Зокрема, до таких обставин належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
Відстрочення означає виконання рішення у строк, встановлений господарським судом, з певним інтервалом у часі, але не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, що узгоджується зі змістом ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.
Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Як вказує відповідач, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та, як наслідок, введенням воєнного стану, обумовлено те, що підприємство на даний час має значні фінансові труднощі та опинилося у скрутній фінансово-економічній кризі. Зокрема, значні збитки підприємства відповідача та його скрутне фінансове становище підтверджуються наданими до справи фінансовими звітами (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи), які свідчать про наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання з причин зростання дебіторської заборгованості населення та держави. При цьому у відповідності до звітів із праці ні розмір заробітної плати, ні кількість робітників у періодах надання та не надання послуг з теплопостачання фактично не змінювався.
У відповідності до поточної фінансової звітності (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи) фінансовий стан підприємства значно погіршився та свідчить про стійку збитковість відповідача під час воєнного стану в Україні та підтверджує відсутність грошових коштів на рахунках підприємства. 
Отже на даний час відсутня можливість виконання відповідачем зобов`язань за договором розподілу природного газу №200104СТ-1062-23 від 01.07.2023 року, що обумовлено саме значним погіршенням фінансового становища підприємства і відсутності прибутку у відповідача.
При цьому відповідач є підприємством, яке є критично важливим для забезпечення життєдіяльності населення, тому як основною метою його є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Відповідач є єдиним джерелом теплопостачання в м.Лозова, Лозівський район та обслуговує понад 18 тисяч особових рахунків споживачів-фізичних осіб, 51 об`єкти бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять 11 медичних закладів, 18 шкільних закладів та 12 дитячих садків.
У зв`язку з агресією Російської Федерації, що почалася з 24.02.2022 року відповідач знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії, що підтверджує наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року. Вищезазначені обставини стали причиною міграції населення та його виїзду з території міста Лозова та передмістя, що вплинуло на розрахунки за отриману теплову енергію у період опалювальних сезонів 2021 - 2024 рік. Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.08.2024 року становить 164147945,00 грн, з них заборгованість населення 156377795,00 грн, оскільки населення є головним споживачем теплової енергії, що виробляється КП «Теплоенерго».
З початку воєнних дій діє постанова Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», у відповідності до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:
- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації);
- припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації);
- стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;
- нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.
Для підтримки населення України був прийнятий Закон України №2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» (далі за текстом Закон), у відповідності до статті якого був введений мораторій на підвищення цін (тарифів) на ринку природного газу та у сфері теплопостачання. Тобто протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення.
Відповідач зауважує, що статтею 2 даного Закону були надані гарантії суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону, а саме компенсується:
- заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»;
- витрати та/або втрати, понесені внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, до яких відносяться витрати на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрати від зменшення кількості абонентів та/ або обсягу наданих послуг, втрати від зниження рівня розрахунків, що утворилися (утворяться) за періоди з 1 лютого 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано.
Статтею 3 Закону передбачений механізм гарантій і компенсацій, а саме фінансування компенсацій, передбачених статтею 2 цього Закону, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням, що передбачаються Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».
Так, на цей час обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на 01.05.2024 року за 2022 - 2024 рік складає суму у розмірі 150134439,00 грн (протокол №1 від 04.11.2022 року (40203883,00) + протокол №2 від 19.12.2022 року (17364171,00 + 3887361,00 + 646540,00) + протокол №8 від 07.08.2023 року (29799811,00 + 5951317,00 + 1233332,00)+ протокол №9 від 13.11.2023 року (16870172,00 + 3288955,00 + 672496,00) + протокол №10 від 21.03.2024 року (10020542,00) + протокол №11 від 20.05.2024 року (2815497,00) + протокол №12 від 15.08.2024 року).
Верховною Радою України розглядається проект Закону «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік» щодо компенсації різниці в тарифах за номером 10383 від 29.12.2023 року включений до порядку денного 3562ІХ від 06.02.2024 року. Також, з наданого відповідачем листа Лозівської міської ради №02-13-7/1982 від 01.10.2024 року вбачається, що розуміючи необхідність забезпечення стабільного теплопостачання мешканців міста, об`єктів медичної та соціальної сфери, навчальних та дошкільних закладів, Лозівська міська рада винесе питання про надання фінансової допомоги КП «Теплоенерго» для погашення заборгованості за послуги розподілу природного газу на розгляд депутатів у другому кварталі 2025 року. Також можливим є розгляд питання про розстрочення заборгованості та її погашення частинами за рахунок коштів бюджету Лозівської міської територіальної громади на 2025 рік.
Додатково відповідач звертає увагу, на той факт, що Державою населенню ще до війни були надані певні соціальні преференції, які захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач.
Зокрема у п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції вказано, що у разі якщо заборгованість за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, то звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, якщо такого не має, то повертає виконавчий документ без виконання згідно п. 2, 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
В наданих відповідачем листі №1821 від 17.06.2024 року Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» та листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №63608/26.12-31/5 від 17.06.2024 року зазначається про повернення виконавчих проваджень за 2021-2024 рік на загальну суму у розмірі 25257054,64 грн з тих підстав, що неможливо виконати примусове стягнення на житло де проживає боржник, у зв`язку з тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Відповідач з 2023 року бере участь разом з органом місцевого самоврядування у реструктуризації заборгованості за природний газ та електричну енергію згідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення». Так у 2023 році відповідачем виконано вимоги постанови Кабінету Міністрів України №812 від 19.07.2022 року «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам» і відкрито рахунки, про що свідчить додаткова угода до договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 28.07.2022 року. У зв`язку з цим, починаючи з 2023 року, згідно п.п. 7 п.3-1 даного Положення залишок грошей, що залишається у відповідача згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених Положенням є незначним та не дає можливості ні тільки розрахуватися з позивачем, а ще й є причиною проблем з виконання фінансових зобов`язань перед іншими кредиторами, зокрема, ПрАТ «Харківенергозбут» та податковим органом, щодо оплати податків.
Відповідач наголошує, що з урахуванням вищевикладеного та з причин воєнного стану у державі, КП «Теплоенерго» знаходиться у дуже складній ситуації, так, з одного боку у зв`язку з бойовими діями є виїзд населення та робітників підприємства з міста Лозова та його передмістя, що стало на цей час підставою для зменшення виплат за теплопостачання, а з другого боку значне втручання у господарську діяльність Держави за допомогою різних норм права, які зобов`язують відповідача: відраховувати більшу частину доходів за газопостачання; надавати теплопостачання споживачам, а саме населенню за цінами, що існували до начала воєнного стану у Україні; забороняють стягнення боргів, нараховувати неустойку, інфляційні, 3% річних, виселення або зупинення у наданні теплопостачання (схожі норми права діяли ще до воєнного стану згідно п.п. 4-7 п. 3. Перехідних положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020 року). Усе це обтяжується тим фактом, що Держава надаючи певні гарантії щодо компенсації свого втручання у господарську діяльність відповідача та фактично ставши одним з учасників правовідносин своєчасно не виконує узяті на себе гарантії. 
Зазначені обставини негативно вплинули на фінансовий стан відповідача, що підтверджують надані до суду фінансові звіти та докази існування заборгованостей перед бюджетом, іншими постачальниками.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення, вірно враховано, що у даному разі наявні загальновідомі обставини, зокрема, введення воєнного стану та постійні ворожі обстріли території України негативно вплинули на більшість суб`єктів господарювання: скоротилися обсяги товарообігу та продаж, підприємці зазнали збитків. З огляду на такі обставини, першочерговим завданням державних органів є вжиття відповідних заходів з метою мінімізування ризиків.
Відповідач є об`єктом критичної інфраструктури. Особливий статус підприємства та його надзвичайна значимість для життєзабезпечення регіону, обумовили віднесення його до секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури.
Назване підприємство створено для задоволення потреб споживачів шляхом здійснення основної діяльності і його платоспроможність залежить від надходжень грошових коштів саме від населення у вигляді оплати на надані послуги. 
Звертаючись до суду з заявою про відстрочення виконання рішення позивач вказував, зокрема, що запровадження в державі воєнного стану істотно погіршило його фінансовий стан.
Так, відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, яке зумовлене систематичною несплатою населення за надані послуги, що в свою чергу і призвело до прострочення виконання зобов`язання перед стягувачем. 
У випадку покладання на боржника обов`язку одноразово виплатити всю суму заборгованості за судовим рішення в розмірі 10 мільйонів може призвести до вкрай негативних наслідків для боржника, оскільки скрутне фінансове становище підприємства боржника створює реальну загрозу повного зупинення виробничої діяльності, доведенням його до стану банкрутства, і як наслідок, до неспроможності виконання покладених на нього обов`язків забезпечення мешканців та підприємств, організацій та установ послугами теплопостачання, а також забезпечення нормального функціонування єдиної технологічної системи, що в свою чергу може спричинити надзвичайні наслідки екологічного, санітарно-епідемічного та соціального характеру для всього регіону, особливо в умовах воєнного стану. 
Необхідно врахувати, що відповідач не ухиляється від відповідальності за невиконання зобов`язання, а навпаки в силу власних можливостей намагається вчинити дії на погашення заборгованості. 
Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, надання відстрочки не звільняє від виконання судового рішення і спрямоване на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, оскільки сприяє в повному обсязі виконанню судового рішення.
Місцевий господарський суд приймаючи оскаржувану ухвалу прийняв до уваги обставини, які ускладнюють виконання судового рішення на даний час – загроза банкрутства базового підприємства з теплопостачання у регіоні і можливі у зв`язку з цим негативні наслідки, як для навколишнього природного середовища, так і для споживачів житлово-комунальних послуг. 
При цьому, матеріали справи не містять та стягувачем не надано суду будь-яких доказів того, що у випадку надання відстрочки, він зазнає збитків або це іншим чином негативно позначиться на можливості ведення ним власної діяльності.
На думку суду апеляційної інстанції, заходи з примусового виконання рішення не призведуть до його реального та швидкого виконання в натурі, а лише погіршать і без того скрутне майнове становище підприємства та створять реальну загрозу повного зупинення виробничої діяльності, з доведенням до стану банкрутства, і як наслідок, до неспроможності здійснювати фінансування власної виробничої діяльності для забезпечення нормального функціонування єдиної технологічної системи, що матиме надзвичайні наслідки.
Колегія суддів звертає увагу на те, що надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна надто тривалою та бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. «Корнілов та інші проти України», заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі «Крапивницький та інші проти України», заява №60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи. 
Колегія суддів вважає, що відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.
У цій справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.
Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, про часткове задоволення заяви і надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Харківської області від 26.07.2024 року до 11.04.2025 року і це не порушує принципу збалансованості інтересів сторін.
Слід відзначити, що відмова у надані розстрочення виконання рішення за приписами процесуального законодавства України не позбавляє права сторони повторно звернутись з таким клопотанням чи з клопотанням про відстрочення. У кожному випадку суд досліджує доводи сторін відокремлено за кожним клопотанням не пов`язуючи одне з одним.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвали Господарського суду Харківської області від 11.10.2024 року у справі №922/1934/24 без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 86, 129, 240, 269, 271, п.1, ч.1 ст.275, ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Київ, в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.10.2024 року у справі №922/1934/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.11.2024 року.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук