ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2715/24 Справа № 210/5058/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 листопада 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Шевченко В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Морозова Є.Є., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Морозова Є.Є. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, - 

ВСТАНОВИВ:
       Згідно постанови, 21.08.2024 року о 09:00 год. в м. Кривий Ріг, проспект Миру 30, Металургійний район, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Skoda Oktavia днз НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно. Під час об`їзду перешкоди не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Renault Master НОМЕР_2 , яким раніше керував водій ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_1 своїми діями порушив п.п. 2.3б, 10.1, 13.1, 13.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Морозов Є.Є. просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом не вжито належних заходів, спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що суд не врахував порушення водієм автомобілю Renault Master правил паркування, внаслідок чого ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконати вимоги пунктів 13.1, 13.3 ПДР України. Звертає увагу, що працівниками поліції під час складання протоколу не розкрито в повній мірі об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а саме не зазначено яким чином рухався автомобіль під його керуванням, відсутнє посилання на рух автомобіля попереду транспортного засобу ОСОБА_1 та неможливість дотримання ним безпечного інтервалу у зв`язку з тим, що транспортний засіб ОСОБА_1 був затиснутий між двома автівками, а також відсутнє посилання на правомірність чи неправомірність паркування в недозволеному місці автомобіля Renault Master, залишеного водієм ОСОБА_2 , що і стало причиною ДТП. На його думку, зібрані та надані докази не забезпечують такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності провини ОСОБА_1 , а механізм дорожньо-транспортної пригоди, викладений у протоколі, не підтверджений матеріалами справи. Вважає, що при визначенні виду і розміру стягнення суд не врахував у повній мірі характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, водійський стаж, ступінь його вини та, на його думку, призначив занадто суворе стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, без належного обґрунтування такого рішення. У зв`язку з чим, просив у випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для закриття провадження, застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу,вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 2.3б ПДР України  для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
       Пунктом 10.1. ПДР України встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
        Згідно з п. 13.1. ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
       Пунктом 13.3. ПДР передбачено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
       Об`єктами правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
       Об`єктивна сторона правопорушення в даній ситуації виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
       Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
       Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП для того, щоб порушення вважалося завершеним (доведеним до кінця і таким, що підлягає оформленню і покаранню) потрібні факти – особа водій повинна експлуатувати автомобіль (керувати автомобілем, їхати, залишити в стані, через який в подальшому буде порушено правила дорожнього руху) і заподіяння або спричинення збитку.
       Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.
       Факт скоєння адміністративного правопорушення та винність  ОСОБА_1  підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 115370 від 21.08.2024 року; схемою місця ДТП з фототаблицею; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Наведені докази є належними, допустимими, достовірними та свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3б, п. 10.1, п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та під час об`їзду перешкоди не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Renault Master.
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
У протоколі зазначені дата та місце вчинення правопорушення, суть правопорушення, дії водія ОСОБА_1 , який не дотримався вимог пунктів 2.3б, 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України,  транспортні засоби, які в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримали механічні пошкодження. Отже доводи про апеляційної скарги про те, що працівниками поліції під час складання протоколу не розкрито в повній мірі об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, на увагу не заслуговують. 
  Стосовно доводів апелянта про винуватість водія  ОСОБА_2  в дорожньо-транспортній пригоді слід зазначити, що у даному випадку судом не оцінюються дії даного водія, оскільки предметом дослідження є оцінка дій водія ОСОБА_1 , стосовно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення, а тому ці доводи виходять за межі судового розгляду.
       Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними доводи захисника про те, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців є занадто суворим.
       Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Стаття 33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
       Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
       Санкція ст. 124 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
       Відповідно до ч.2 ст.30 КУпАП позбавлення наданого громадянину права керування транспортними засобами застосовується за грубе, повторне чи систематичне порушення порядку користування цим правом.
       Суд першої інстанції при обранні виду та розміру адміністративного стягнення вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, оскільки застосування саме такого виду стягнення буде достатнім для виконання завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення та здійснення виховного впливу на правопорушника.
       Однак, при визначенні виду і розміру стягнення, суд не достатньо врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, водійський стаж, ступінь його вини, а тому призначене стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, яке є занадто суворим.
       Таким чином, судом першої інстанції належним чином не було розглянуто можливості застосування альтернативних адміністративних стягнень, належним чином не наведено мотивів для обрання найсуворішого адміністративного стягнення та не зазначено з яких міркувань суд виходив при обранні розміру такого стягнення, у зв`язку з чим постанова суду в цій часті підлягає зміні.        
       Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, правопорушення вчинив вперше, вважаю за можливе змінити накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, застосувавши до ОСОБА_1 більш м`яке адміністративне стягнення у вияді штрафу, що за своїм видом та розміром відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.
З огляду на вищезазначене, приходжу до висновку, що постанова судді підлягає зміні з призначенням ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу. В іншій частині постанову судді слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Морозова Є.Є. задовольнити частково.
Постанову судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 змінити в частині призначеного стягнення.
Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП до стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
В іншій частині постанову судді залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя