Справа № 304/468/24

Закарпатський апеляційний суд
       
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2024                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді  Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/416/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Шаповалова А. М. на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.05.2024. 
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , фізична особа-підприємець, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014367 від 09.02.2024 та постанови суду від 07.05.2024 вбачається, що  ОСОБА_2 08.02.2024 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району на відстані 5000 м від лінії Державного кордону України на напрямку 198 прикордонного знаку за спробу незаконного перетину Державного кордону України з України у Словацьку Республіку, у групі з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Шаповалов А. М. вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки така прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому судом не було повно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам. Посилається на те, що сам по собі факт перебування особи на певній відстані від державного кордону (у даному випадку на відстані 5000 м), без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути державний кордон, тобто поза межами прикордонної смуги. Матеріали справи не містять жодного доказу, у тому числі й фото-, відео фіксації, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 08.02.2024 перетинав або здійснив спробу незаконного перетину Державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через Державний кордон України, у складі групи осіб. Наявна в матеріалах справи схема правопорушення не містить умовних позначок місця вчинення правопорушення, маршруту руху порушника та лінії державного кордону, які б вказували на умисел ОСОБА_2 разом з іншими особами (групою осіб) на перетин кордону у такий спосіб, 
-2-
який ставиться йому в провину. При цьому, вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги аргументи, викладені в клопотанні про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, чи мали інспектори прикордонної служби повноваження виконувати завдання з охорони державного кордону на околиці с. Дубриничі в період з 08 год по 20 год 08.02.2024 та здійснювати затримання ОСОБА_2 , чи було використано спеціальні засоби для затримання та технічні засоби спостереження. Відсутні в матеріалах справи і докази про проходження прикордонним нарядом, який здійснив затримання ОСОБА_2 , відповідного інструктажу, та чи було наявне у інспекторів справне спорядження, за допомогою якого зафіксовано точне місце затримання ОСОБА_2 . Наявні в матеріалах справи докази є неналежними та недопустимими, оскільки такими не встановлено факту вчинення ОСОБА_2 певного діяння, що давало б підстави вважати, що останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Шаповалов А. М. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися. ОСОБА_2 повідомлений поштовим зв`язком, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а захисник-адвокат Шаповалов А. М. повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідна довідка про доставку. Клопотань про відкладення розгляду справи сторона захисту не заявляла. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Шаповалова А. М., що не може розцінюватись як порушення їх прав , передбачених ст. 268, 271 КУпАП. При цьому, враховується заява захисника-адвоката Шаповалова А. М., у якій останній просить розглянути справу без їх участі.
       Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
              Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
-3-
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 цього адміністративного правопорушення.
Всупереч доводів апеляційної скарги, наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014367 від 09.02.2024 стверджується, що ОСОБА_2  08.02.2024 о 14 год на напрямку 198 прикордонного знаку на відстані 5000 метрів від державного кордону України на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району, разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вчинив спробу незаконно перетнути державний кордон з України до Словацької Республіки поза пунктом пропуску через державний кордон.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 08.02.2024; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08.02.2024; схемою виявлення на ділянці відповідальності громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 08.02.2024; поясненнями ОСОБА_2 від 08.02.2024; фото таблицею виявлених у ОСОБА_2 речей; рапортом інспектора прикордонної служби 3 категорії – водія групи утримання прикордонних знаків відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 від 08.02.2024; довідкою про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів із додатками, та іншими матеріалами справи, у тому числі копіями адміністративних матеріалів, складених щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зокрема і письмовими поясненнями цих осіб. 
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи докази є неналежними та недопустимими, оскільки такими не встановлено факту вчинення ОСОБА_2 певного діяння, що давало б підстави вважати, що останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.
-4-
Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.
Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності ОСОБА_2 . У протоколі відображено суть адміністративного правопорушення. Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено підписом ОСОБА_2 .
Таким чином, як протокол про адміністративне правопорушення, так і інші додані до нього докази, є належними та допустимими доказами у справі та обґрунтовано покладені судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Із цих підстав, такими, що не заслуговують на увагу, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі факт перебування особи на певній відстані від державного кордону (у даному випадку на відстані 5000 м), без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути державний кордон, тобто поза межами прикордонної смуги. 
Твердження апеляційної скарги про затримання  ОСОБА_2 на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_2 в межах контрольованого прикордонного району в напрямку знаку № 198, та про порушення вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 3 категорії – водій групи утримання прикордонних знаків відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту. 
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 3 категорії – водій групи утримання прикордонних знаків відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 діяв у межах наданих йому повноважень.
Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів справи не вбачається, чи мали інспектори прикордонної служби повноваження виконувати завдання з охорони державного кордону на околиці АДРЕСА_2 в період з 08 год по 20 год 08.02.2024 та здійснювати затримання ОСОБА_2 , чи було використано спеціальні засоби для затримання та технічні засоби спостереження, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення та не дають підстав для скасування оскарженої постанови. 

-5-

Із цих підстав, апеляційний суд визнає неспроможними і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази про проходження прикордонним нарядом, який здійснив затримання ОСОБА_2 , відповідного інструктажу, та чи було наявне у інспекторів справне спорядження, за допомогою якого зафіксовано точне місце затримання ОСОБА_2 .  
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник не посилається на будь-які норми законодавства, якими встановлено, що факт відсутності в матеріалах справи вищезгаданих відомостей, на які вказує захисник-адвоката Шаповалов А. М., є безумовною підставою для закриття провадження у справі чи повернення протоколу для належного оформлення.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про намір ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону України, є неприйнятними, з огляду на таке.
Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску в складі групи осіб.
Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у складі групи осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.
Матеріалами справи встановлено, що 08.02.2024 о 14 год, на напрямку 198 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », було виявлено та затримано чотирьох громадян України чоловічої статі призивного віку ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ), за спробу незаконного перетину державного кордону України, які мали при собі паспорти громадянина України для виїзду за кордон та кошти в іноземній валюті. 
З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він мав намір на незаконний перетин державного кордону України, детально пояснивши обставини, за яких мав відбутися такий перетин державного кордону.
-6-

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_2 не мав наміру незаконно перетинати державний кордон з України в Словацьку Республіку, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2  08.02.2024 о 14 год, у складі групи осіб, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Словацької Республіки поза пунктами пропуску через  державний кордон  України на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 »,  на напрямку  198  прикордонного знаку  (на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району), внаслідок чого ОСОБА_2 був виявлений та затриманий.
Оцінюючи твердження сторони захисту на предмет достовірності, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_2 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. 
Тому, апеляційний суд також вважає, що як працівниками прикордонної служби, так і судом першої інстанції не було допущено порушення права ОСОБА_2 на захист.
При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено у присутності ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом, права та обов`язки йому роз`яснено, зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій йому мові, примірник протоколу отримав, доповнень та зауважень не мав, послуги захисника не потребував. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи фото-, відео фіксації, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 08.02.2024 перетинав або здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яка повністю і безсумнівно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що наявна в матеріалах справи схема правопорушення не містить умовних позначок місця вчинення правопорушення, маршруту руху порушника та лінії державного кордону, які б вказували на умисел ОСОБА_2 разом з іншими особами (групою осіб) на перетин кордону у такий спосіб, який ставиться йому в провину.
Як такі, що не спростовують факту про те, що ОСОБА_2 здійснив спробу незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку в складі групи осіб поза межами пункту пропуску, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, у тому числі і наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_2 , відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги аргументи, викладені у клопотанні про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, а також посилання сторони захисту на судові рішення інших судів у подібних справах.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

-7-

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника-адвоката Шаповалова А. М. - без задоволення.
       При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, а не з`явившись на розгляд апеляційної скарги без поважних причин, сторона захисту позбавила себе можливості під час апеляційного розгляду надати докази у спростування висновків суду першої інстанції та підтвердження доводів апеляційної скарги, а також заявити із відповідним обґрунтуванням клопотання про витребування таких доказів.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  захисника-адвоката Шаповалова А. М. залишити без задоволення, а постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.05.2024 щодо ОСОБА_7 ,- без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя