Справа № 305/1541/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       12 листопада 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клубань Марія Володимирівна, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2024 року, ухвалене суддею Попова О.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про визнання протиправним і скасування наказу
встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про визнання протиправним і скасування наказу.
Позов мотивує тим, що  ОСОБА_1 перебуває у трудових правовідносинах з АТ «Українська залізниця», а саме на посаді старшого ревізора Департаменту контролю та аудиту з 01.12.2016. 
24.02.2022 вступив у силу Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України постановив, ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
19.06.2023 отримано відповідь на адвокатський запит від 16.05.2022 (вихідний №2188) у якій зазначається, що наказом АТ «Укрзалізнищя» від 01.04.2022 №389/ос з ОСОБА_1 призупинено дію трудового договору з 01.04.2022. Роботодавець не повідомляв позивача про призупинення трудового договору. У адвокатському запиті від 16.05.2022 (вихідний №2188), представник позивача просив надати належним чином завірену копію документу підтверджуючого інформацію призупинення або припинення трудових правовідносин. Нажаль, вищенаведена вимога була проігнорована з боку відповідача, а лише зазначено, що позивача нібито повідомляли з використанням особистих засобів електронних комунікацій, в тому числі шляхом здійснення телефонних дзвінків. 
01.04.2022 року АТ «Українська залізниця» видано наказ N389/оc, у якому зазначається, що у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію РФ проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 (3і змінами) воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, наказали: припинити з 01 квітня 2022 року простій, введений наказом №Ц:-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам, які зазначені у Додатку І до цього наказу; з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинити дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у Додатку І до цього наказу; призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин; відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України.
Із відповіді наданої за адвокатським запитом стало відомо, що АТ «Українська залізниця» прийнято наказ №Ц-42/6 від 24.02.2022, працівників з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу переведено на простій, в тому числі і ОСОБА_1 . Позивач працює у АТ «Українська залізниця», а саме у Департаменті внутрішнього аудиту та контролю на посаді «Старший ревізор».
У зв`язку з цим вважає, що наказ про припинення трудових відносин є незаконним та підлягає скасуванню, трудовий договір слід поновити та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд мотивував своє рішення тим, що тимчасово призупиняючи дію трудового договору з певними працівниками, роботодавець в якості такого критерію визначив неможливість виконання деякими працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, виконувати свої трудові обов`язки, в період збройної агресії Російської Федерації проти України.
Суд першої інстанції зробив висновок, що оскаржуваний наказ відповідає чинному законодавству України, оскільки відповідає об`єктивним економічним реаліям, в яких відповідач опинився в наслідок збройної російської агресії, не містить ознак дискримінації по відношенню до позивача, підтвердженням чого є матеріали справи, а отже підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування у суду відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клубань М.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно досліджено обставини справи та рішення прийняте в порушення норм матеріального та процесуального права. 
В своїх доводах посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено того чи функціонував департамент де працювала позивачка на момент початку збройної агресії та ведення активних бойових дій. Водночас, матеріали справи підтверджують що департамент аудиту працював і продовжував виконувати свої функції. Тому, вибіркове призупинення трудових договорів свідчить про упереджене ставлення керівництва до певних працівників АТ «Українська залізниця». 
Вважає, що роботодавець не доклав зусиль щоб запропонувати позивачу роботу в більш безпечному місці, не перевів її в інший структурний підрозділ та не надав виконувати роботу дистанційно, хоча в ОСОБА_1 є бажання працювати та виконувати свої трудові обов`язки.
На її думку, роботодавець повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2022 по 08.11.2023 в сумі 427 526,31 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, порушень матеріального чи процесуального права немає.
Вважають, що позивачка виїхала з місця її постійної роботи, тобто з Харківської територіальної громади, і тим самим підтвердила неможливість виконання нею своїх трудових обов`язків. Заяв чи прохань щодо надання їй роботи у зв`язку з її бажанням працювати відповідач не отримував.
Робота Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, працівником якого є позивач, з початку повномасштабного вторгнення була призупинена і на час збройної агресії не Департамент не функціонував.
Призупинення дії трудових договорів здійснювалося щодо всіх працівників Департаменту, а не вибірково, як це зазначає позивач.

У дане судове засідання з`явились: ОСОБА_2 - представник відповідача з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду через підсистему «Easycon» та ОСОБА_3 - представник позивача також з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду через підсистему «Easycon». 
В судове засідання не з`явилась позивач ОСОБА_1 , однак така є належним чином повідомлена та не заперечує про розгляд справи за її відсутності, про що повідомила її представник адвокат Клубань М.В., а сторона відповідача не заперечує про розгляд справи за відсутності позивачки.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що у липні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про визнання протиправним і скасування наказу.
Наказом №2215/ос від 30.11.2016 ОСОБА_1 було прийнято на роботу в АТ «Українська залізниця» в Департамент контролю та аудиту на посаду старшого ревізора.
Відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» № 2146/ос від 30.08.2017 про переведення на іншу роботу, ОСОБА_1 працює на посаді старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».
Згідно довідки від 26.04.2022 №2113-5001361027 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа та її фактичне місце проживання знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Наказом від 01.04.2022 виданим головою правління АТ «Українська залізниця», з низкою працівників було припинено трудові відносини, зокрема зі старшим ревізором Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ОСОБА_1 , на підставі військової агресії РФ проти України, запровадженням режиму воєнного стану та керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», до завершення дії воєнного стану.
Актом простою від 24.02.2022 засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією РФ проти України, з 24.02.2024 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. 
Згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни для працівників апарату управління відповідно до Додатку 1. 
Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.03.2022 № Ц-42/12-В внесено зміни до Додатку 1 наказу від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В «Про затвердження режиму простою», виклавши його у новій редакції. В Додатку 1 зазначено, що старшому ревізору ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 28.02.2022 та з 01.03.2022 до 31.03.2022 року. 
Листом від 21.08.2023 ОСОБА_1 надсилалось попередження, що на підстави рішень наглядової ради від 23.02.2023 та від 29.06.2023 та у зв`язку зі змінами у штатному розписі Департамент внутрішнього аудиту та контролю ліквідовано та посада, яку обіймає позивачка підпадає під скорочення, у зв`язку з чим їй запропоновано перелік інших можливих робіт, які може вибрати позивачка.
26.09.2023 та 17.10.2023 ОСОБА_1 надсилались пропозиції з можливістю вибрати іншу роботу в АТ «Українська залізниця» у зв`язку з ліквідацією Департаменту та скороченням позивачки.
Наказом №2064/ос від 06.11.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади старшого ревізора.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України
№ 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.
Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і  галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
З 19.07.2022 ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч.1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника  роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.
Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до того, що в умовах введення режиму воєнного стану її було переведено в простій, а згодом призупинено трудовий договір, але роботодавцем не враховано її бажання працювати та виконувати свої трудові функції. З постійного місця роботи вона виїхала через ведення активних бойових дій в м. Харкові, але роботодавцем не було надано їй роботу в дистанційному режимі чи надано іншу роботу. У зв`язку з чим просила поновити дію трудового договору та виплатити їй належну суму заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Суд першої інстанції відмовив посилаючись на те, що АТ «Українська залізниця» діяла в тих обставинах які склалися на момент початку повномасштабного вторгнення держави-агресора, в межах закону та можливостей. Зокрема, враховувалась безпека працівників коли їх було переведено в простій, а згодом призупинено дію трудових договорів. Така ситуація була зумовлена економічними чинниками, пов`язаними з військовою агресією, неможливістю здійснювати свої обов`язки працівниками належним чином через постійну небезпеку для їх життя та неможливістю виконувати позивачкою свої функціональні обов`язки у дистанційному режимі через особливість її посади.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що роботодавець ставився до неї упереджено та не надав їй можливості перейти до іншої роботи, тобто не запропонував іншої посади чи не надав можливості працювати дистанційно.
Дані твердження є хибними з огляду на наступне.
Листом № ЦПК-22/1097 від 10.08.2023 підтверджується, що призупинення дії трудового договору застосовувалось до всіх працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю.
Навіть, якщо таке призупинення не стосується всіх працівників, то з 19.07.2022 внесено зміни до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким передбачено призупинення щодо деяких працівників із зазначенням їх прізвища, ім`я та по батькові, інших персональних даних працівників.
У листі від 07.11.2022 вих. № АЦКС-07/59 зазначено: «станом на дату цього листа Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались».
Вищевказані листи підтверджують, що відповідач в тих умовах, які склалися на момент виникнення простою, а в подальшому призупинення трудових договорів, діяв в межах наданих йому повноважень. Дискримінації щодо позивачки в даних діях апеляційний суд не вбачає.
Також, Актом простою від 24.02.2022 підтверджується той факт, що у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану з 24.02.2022 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Українська залізниця», які не виконують критично важливі завдання. Згідно Додатку 1 старшому ревізору ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 28.02.2022 та з 01.03.2022 по 31.03.2022.
Наказом АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності та у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні з 01.04.2022 простій закінчено та призупинено дію трудових відносин до припинення або скасування режиму воєнного стану. 
В подальшому, в листі від 21.08.2023 позивачку повідомляли, що у зв`язку зі скороченням та ліквідацією Департаменту, в якому вона працювала, їй буде запропоновано інші наявні посади в АТ «Укрзалізниця». Листами від 29.09.2023 та від 17.10.2023 їй надсилались пропозиції про можливість переведення на іншу посаду та перелік наявних вакансій, що підтверджується копіями зворотніх повідомлень з відміткою про отримання нею. При цьому, в цей період нові працівники до Департаменту не приймались.
Фактично, АТ «Українська залізниця» ліквідувала Департамент внутрішнього аудиту та контролю у зв`язку з тим, що під час дії воєнного стану робота такого не є критично необхідною, без якої товариство не зможе продовжувати своє функціонування.
Дане твердження кореспондується в межах ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст. 9 Закону України «Про функціонування єдиної транспортної системи України в особливий період». В особливий період роботодавець зобов`язаний прийняти рішення про запровадження заходів необхідних для функціонування підприємства в умовах воєнного стану, зокрема забезпечити безперебійну роботу, визначити решту працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, оскільки такі працівники не задіяні в критичних процесах.
Більше того, як уже було зазначено, пропозиції можливого переведення позивачки на іншу посаду надсилались їй двічі, однак були проігноровані останньою, що і призвело до припинення з нею трудових відносин з 08.11.2023 відповідно до Наказу (розпорядження) №2064/ос від 06.11.2023 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які звернення ОСОБА_1 до роботодавця з пропозицією надати їй іншу роботу та зі зверненням щодо її бажання продовжувати працювати, що не оспорюється та не заперечується сторонами по справі.
Таким чином, твердження позивачки щодо упередженого ставлення до неї зі сторони роботодавця та не надання їй можливості перейти до роботи в іншому відділі чи в дистанційному режимі є безпідставними.
Слід зазначити, що відповідачка сама підтвердила, що не може здійснювати свою діяльність в очному режимі через ведення постійних бойових дій в межах м. Харків, що також знаходить своє підтвердження в наказі Міністерства реінтеграції з питань тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, де в затвердженому переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані РФ з 24.02.2022 по 15.09.2022 відносилися до території де ведуться активні бойові дії, а з 15.09.2022 - до території можливих бойових дій.
У судовому засіданні представник АТ «Укрзалізниця» в особі ОСОБА_2 також пояснила колегії суддів, що до 15 вересня 2022 року у м. Харків велись активні бойові дії та після цієї дати м. Харків набув статусу міста з можливими бойовими діями. Тобто, станом на 01.04.2022 р. у АТ «Укрзалізниця» були наявні усі законні підстави для призупинення дії трудових договорів працівників Департаменту аудиту та контролю в якому працювала і ОСОБА_1 . 
Зокрема, ОСОБА_1 відповідно до довідки від 26.04.2022 №2113-5001361027 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання якої знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Є логічним та не піддається сумнівам, що людина, яка знаходиться на території на якій ведуться постійні бойові дії хоче виїхати для того, щоб убезпечити своє життя та життя своїх рідних чи близьких від небезпек, які нависли над нею. Однак, це не заперечує того факту, що АТ «Українська залізниця» виходила також з безпеки своїх працівників та намагалася знайти баланс між інтересами роботодавця та працівника, а також держави в цілому.
Більше того, слід звернути увагу на особливість роботи відділу в якому ОСОБА_1 здійснювала свої функціональні обов`язки.
Пунктом 8.3 Положенням про Департамент передбачено, що працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень. 
За характером роботи до ревізорів не можна застосовувати переведення на іншу роботу, оскільки за таких умов принцип незалежності аудиторських послуг у майбутньому не буде забезпечений.
Переведення в дистанційний режим неможливо було здійснити у зв`язку з тимчасовим призупиненням роботи Департаменту, внаслідок якого ніхто тимчасово в межах даного відділу не здійснював свої трудові функції.
       У постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2023 у справі №754/5488/22 суд також виходив з того, що наказ про призупинення дії трудового договору був прийнятий роботодавцем в умовах воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією проти України, зокрема веденням активних бойових дій, що очевидно впливало на безпечні й належні умови праці працівниками підприємства.
       На думку позивачки при тлумаченні статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд першої інстанції поставив в залежність як підставу призупинення трудового договору виїзд працівника з території активних бойових дій.
       Однак, апеляційний суд аналізуючи рішення суду першої інстанції приходить до висновку, що таке не відповідає дійсності.
       При тлумаченні цього положення закону очевидним є те, що умова неможливості надання та умова неможливості виконання роботи є нерозривно пов`язані та мають існувати одночасно. При цьому причини неможливості надання та виконання роботи не обов`язково мають бути різними.
       Існування конкретної причини у роботодавця або працівника не надавати та не виконувати роботу не тягне за собою виникнення цієї ж причини відповідної неможливості для іншої сторони.
       Стаття 13 вищезазначеного Закону покликана забезпечити інтереси як роботодавця, так і працівника, оскільки призупинення дії трудового договору має тимчасовий характер, спрямоване на реалізацію права роботодавця вжити необхідних заходів щодо збереження господарської діяльності підприємства, а відтак робочих місць. При цьому, за працівником залишається право на отримання заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі, відшкодування яких має здійснювати держава, що здійснює військову(збройну) агресію проти України.
       Суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку існує сукупність факторів чому саме виникла така ситуація, зокрема: військова агресія, ведення активних бойових дій на території Харківської територіальної громади, намагання відповідача убезпечити своїх працівників та знайти баланс між інтересами роботодавця та працівника, особливості характеру виконуваних позивачкою функціональних обов`язків та неможливістю надання їй іншої роботи до моменту ліквідації відповідного відділу.
       
       Отже, на підставі наведеного апеляційний суд приходить до обґрунтованих висновків, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з положень діючого законодавства та з обставин, які склалися у зв`язку з військовою агресією та веденням активних бойових дій на території України та, зокрема, Харківської територіальної громади, де знаходилося безпосереднє місце роботи позивачки та з урахуванням особливостей посади займаної позивачкою. Тому, підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клубань Марія Володимирівна, залишити без задоволення.
Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2024 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: