ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8861/24 Справа № 183/7242/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фролова В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,
розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, (суддя першої інстанції Фролова В.О.),
В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - передано за підсудністю на розгляд Печерському районному суду м. Києва.
Із вказаною ухвалою суду не погодився представник позивачки та подав апеляційну агу, в якій зазначає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.
Наголошує на тому, що станом на дату звернення до суду з позовом, а також станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави вважати, що Філія «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» припинена.
Крім того, зазначає, що місце проживання позивача зареєстровано за адресою - АДРЕСА_1 , отже позов правильно подано саме до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
ОСОБА_2 просив ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з п.4 ч.1ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Передачу справи на розгляд іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області,оскільки місцезнаходження відповідача знаходиться поза межами міста Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області, а тому підлягає передачі за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. При цьому, суд дійшов висновку, що позов виник не з діяльності самої філії, а з діяльності основного підприємства, пов`язаного з припиненням філії.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.
Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Виняток із вказаного правила становлять альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).
Частиною першою статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.
Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту (а.с.7-9).
Враховуючи наведене, оскільки дана справа виникла з трудових правовідносин, позивачка мала право звернутися до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування.
Згідно з частиною шістнадцятою статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
За викладених обставин, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва помилковим, а тому ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Враховуючи те, що вищезазначені обставини судом першої інстанції враховані не були, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про необхідність передачі справи на розгляд іншому суду, чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яку відповідно до ст. 379 ЦПК України слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367- 369, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта