ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

11 грудня 2024 року
м. Харків

справа № 643/783/24
провадження № 22-ц/818/3623/24

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника Ясинецького Олега Анатолійовича, на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2024 року, ухвалене суддею Скотар А.Ю., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 05 жовтня 2018 між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2001141795501, згідно умов якого остання отримала грошові кошти в вигляді кредитного ліміту в розмірі 83 589,52грн. Банк виконав взяті на себе зобов?язання, надавши відповідачу кредитні ресурси у вигляді встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим станом на 01 грудня 2023 року за нею утворилась заборгованість у загальному розмірі 134 462,92грн., яка складається з: 83 551,51грн. – заборгованість за кредитом, 50 911,41грн. – заборгованість за процентами, яку Банк просить стягнути.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2024 року позов АТ «Перший український міжнародний банк» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №2001141795501 від 05 жовтня 2018 року станом на 01 грудня 2023 року, яка складається з наступного: 83 551,51грн – заборгованість за кредитом; 50 911,41грн – заборгованість за процентами, а всього 134 462,92грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 2 422,40грн.

Ухвалою цього ж суду від 13 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення – залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника Ясинецького О.А., просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості реалізувати свої законні процесуальні права та порушило принцип змагальності.
Що стосується суті спору, то в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони обумовили ціну договору, як і відсутні докази того, що вона була обізнана та погодилась із умовами кредитування. Ні умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, ні Паспорт споживчого кредиту не містять її підпису.
Матеріали справи не містять доказів її волевиявлення на збільшення кредитного ліміту. Звертає увагу на те, що жодної вимоги від Банку щодо повернення боргу вона не отримувала.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Банку.
Також зазначає, що розмір нарахованих Банком відсотків є непропорційно великою сумою компенсації та не відповідає засадам справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком, виходячи з наступного.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про його необізнаність про існування дійсного спору та неналежне повідомлення про час та місце судового розгляду.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено статтями 128, 130 ЦПК України.

Частиною 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною 5 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.
Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

У постановах Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) зазначено, що відмітки «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою» - судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки; Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України.

Матеріали справи містять докази направлення судових повісток про виклик відповідача у судові засідання за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану адресу для кореспонденції зазначає і сама ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. Разом з тим, судові повістки повернулись до суду без вручення із відмітками на конвертах: «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду (а.с.,134, 140).

До повноваження суду не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Що стосується розгляду справи по суті, то колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 складена та підписана Заява № 2001141795501 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості Банку).

Зі змісту заяви №2001141795501 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що відповідач просить надати споживчий кредит у розмірі 15 000грн. та сторонами досягнуто згоди про розмір реальної процентної ставки у розмірі 57.90% на рік.

Як вбачається із довідки про збільшення кредитного ліміту, розмір кредитного ліміту відповідача неодноразово змінювався. Останній раз 16 березня 2022 року до 83 589,52грн.

До Заяви №2001141795501 позивач додав також Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками.

Крім того, між Банком та ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому сторонами також було погоджено розмір процентної ставки 47,88% на рік, розмір реальної процентної ставки 57.90% на рік, порядок її нарахування та сплати. Зазначено, що строк кредитування становить 12 місяців. Зі спливом вказаного строк продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з рахунку ОСОБА_1 розмір заборгованість відповідача за кредитним договором №2001141795501 від 05 жовтня 2018 року станом на 01 грудня 2023 року становить 134 462,92грн., яка складається з: 83 551,51грн. – заборгованість за кредитом, 50 911,41грн. – заборгованість за процентами.

01 грудня 2023 року Акціонерне товариство «ПУМБ» направило на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості у загальному розмірі 134 462,92грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи свідчать, що 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було підписано Заяву №2001141795501 та паспорт споживчого кредиту, в яких сторонами було погоджено умови кредитування, в тому числі відсоткову ставку 47,88% річних та реальну відсоткову ставку 57,90% річних.

Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:
касові, банківські документи;
повідомлення банків;
виписки банків;
корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з рахунку відповідач ОСОБА_1 впродовж жовтня 2018 року по листопад 2023 року активно користувалася кредитною карткою, поступово отримувала кредитні кошти готівкою, розплачувався в різних магазинах, сплачувала за телебачення, і т.і., та нею систематично вносились кошти на погашення заборгованості. Виписка містить всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції. 

Отже, відповідач своїми діями визнавала наявність кредитних правовідносин з АТ «ПУМБ».

Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останньою не надано.

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, колегія судів вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, як фактично отриманої суми кредитних коштів.

Також, із змісту позовної заяви вбачається, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача окрім заборгованості за тілом кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник) в розмірі 83 551,51грн., також заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 50 911,41грн.

Таким чином, з метою встановлення судом розміру заборгованості за поточним тілом кредиту, необхідно встановити обгрунтованість нарахувань позивачем відсотків за користування кредитними коштами.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Оскільки відповідачем підписана Заява № 2001141795501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де вказана відсоткова ставка в розмірі 57,90 % на рік, то заборгованість за процентами слід рахувати саме за цією відсотковою ставкою.

Сума заборгованості відповідача за відсотками в межах строку кредитування становить – 50 911,41грн.

Що стосується доводів апелянта про те, кредитний договір суперечить положенням ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.11 Закону України Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

За змістом частин 1 та 2 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що  ОСОБА_1 позивалася щодо визнання вказаного кредитного договору, або окремих його положень, недійсним із зазначених нею підстав, або зверталася з цього приводу безпосередньо до Банку.

Дослідивши зміст правочину, укладеного сторонами, колегія суддів не вбачає підстав вважати несправедливими його умови.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 погодилася із передбаченими кредитним договором умовами, про що свідчить її підпис як в заяві №2001141795501 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і паспорті споживчого кредиту. Крім того, як вже зазначалось вище, остання активно користувалася кредитною карткою, що свідчить про визнання нею кредитних правовідносин із АТ «ПУМБ».

Виходячи з вищевикладеного судова колегія вважає, що стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає заборгованість за кредитним договором № 2001141795501 від 05 жовтня 2018 року у розмірі 134 462,92грн., яка складається з: 83 551,51грн. – заборгованість за кредитом, 50 911,41грн. – заборгованість за процентами.

Доводи апелянта про відсутність доказів надання коштів за вказаним кредитним договором, а також доказів збільшення кредитного ліміті спростовуються наявними у справі доказами, а саме: випискою про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач користувалася грошовими коштами в межах кредитного ліміту, періодично здійснювала погашення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , – залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2024 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                                                    Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                        О.В. Маміна

                                                                                                                 О.Ю. Тичкова