УХВАЛА
12 грудня 2024 року 
м. Київ
справа № 638/14775/17
провадження № 61-16074ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прядко Олександр Олександрович, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 02 червня 2010 року у сумі, еквівалентній 100 000,00 дол. США, 3% річних у розмірі 19 250,00 дол. США, всього в сумі, еквівалентній 119 250,00 дол. США, що на час пред`явлення позову складало 3 209 446,00 грн. У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02 червня 2010 року у сумі, еквівалентній 100 000,00 дол. США, 3% річних у розмірі 19 250,00 дол. США, всього в сумі, еквівалентній 119 250,00 дол. США, що на час пред`явлення позову складало 3 209 446,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 35,6 кв. м, яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі. Вжито заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому 800 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині відмовлено. Постанову Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 30 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишено без змін.
10 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року.
В обґрунтування зави вказувала, що за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 квітня 2023 року за № 12023226130000221, експертом складено висновок від 31 липня 2024 року, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_3 у графі « Заимодавец ОСОБА_3» в угоді від 15 липня 2010 року про припинення зобов`язання по договору займу від 02 червня 2010 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Вказувала, що 26 серпня 2024 року представником потерпілої у кримінальному провадженні отримано доступ до матеріалів кримінального провадження № 12023226130000221, і тому саме від цієї дати ОСОБА_1 сталі відомі нові обставини, які не були враховані судами у цивільній справі № 638/14775/17.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Постанову Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишено в силі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
02 грудня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прядко О. О., звернуласядо Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Підставою касаційного оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року заявниця зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Також посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Пунктом 8 статті 129 Конституції України та пунктом 9 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 423 Цивільного процесуального кодексу України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028?10/13).
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом і не були та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).
Нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17).
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18).
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, які вказані у заяві ОСОБА_1 , не є нововиявленими, в розумінні ст. 423 ЦПК України, оскільки позивачка мала можливість, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи заявити клопотання про призначення судової-почеркознавчої експертизи щодо належності підпису ОСОБА_3 в угоді. Також суд апеляційної інстанції доречно звернув увагу на відсутність вироку суду, який набрав законної сили та яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в угоді про припинення зобов`язання                    від 15 липня 2010 року виконаний не ОСОБА_3 , з посиланням на експертний висновок від 31 липня 2023 року № 513, і притягнуто винних осіб до відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для перегляду і скасування постанови Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року за нововиявленими обставинами. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вищенаведених норм не викликає сумнівів.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прядко О. О., на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) є необґрунтованою. У відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прядко Олександр Олександрович, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1  про перегляд постанови Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович