Справа № 755/14770/24                                          Головуючий в суді І інстанції Курило А.В.
Провадження № 33/824/5269/2024                    Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 листопада 2024 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
За участі секретаря судового засідання Савченко К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
                                                                  ВСТАНОВИВ:      
                                                
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 /сто сімдесят/ гривень, на користь держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день винесення постанови становить 605 гривень 60 копійок.
 На постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року  захисник  ОСОБА_1 - адвокат Плахотнюк О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення, як і в постанові судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року, не зазначено настання конкретних наслідків вчинення адміністративного правопорушення, хоча, за змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків, які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення, є обов`язковим.
Вказує, що зі змісту фабули, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення від 24 серпня 2024 року серії ГП №295603, складеного стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не вбачається інформації про факт заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, чи можливості такого заподіяння, що свідчить про відсутність однієї зі складових об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП.
Також зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли на розгляд судді, не містять жодних доказів на підтвердження ознак психологічного чи фізичного насильства, вчиненого ОСОБА_1 саме з метою навмисного спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, або ж з метою заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, якими могла завдаватись або була завдана шкода психічному та/або фізичному здоров`ю у розумінні п.п. 11, 14 статті 1 Закону України №2229-УІІІ.
Звертає увагу на те, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи на електронному носії для лазерних систем зчитування, чітко вбачається наявність тілесних ушкоджень на верхніх кінцівках саме ОСОБА_1 , а не у потерпілої ОСОБА_2 
Відображені на даному відеозаписі обставини чітко узгоджуються і з наявною в матеріалах справи заявою ОСОБА_1 від 24 серпня 2024 року про неодноразові погрози та його побиття з боку невістки ОСОБА_2 , що взагалі не було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.
Вказує, що жодних доказів наявності у ОСОБА_1 умислу на спричинення будь-якої шкоди, чи на порушення прав і свобод ОСОБА_2 , матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять взагалі. Натомість, згідно долученої до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 від 24 серпня 2024 року, ОСОБА_2 вже неодноразово вчиняє побиття його та його батьків, і погрожує їх вбити, що призводить до важких приступів серця його батьків.
Крім того, захисник ОСОБА_1 - адвокат  Плахотнюк О.О. просить поновити строк на оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року. 
Вказує, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності проведено без його участі. Ознайомитись зі змістом постанови та отримати її копію ОСОБА_1 мав змогу лише 9 жовтня 2024 року, після ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду, про що свідчить відповідна розписка ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи.
Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката  Плахотнюка О.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови  ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, а тому суд вважає за необхідне поновити цей строк.
У судовому засіданні потерпіла сторона ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката  Плахотнюка О.О. на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року.
ОСОБА_1 та його захисник Плахотнюк О.О.підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при обставинах, викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Нормами ст.245 КпАП України передбачено ряд завдань серед яких є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №295603 від 24.08.2024, ОСОБА_1 24 серпня 2024 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї невістки, ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, які полягали у діях - штовхав, бив по обличчю, висловлювався у її бік нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров?ю ОСОБА_2 .
На підтвердження викладених у протоколі обставин долучено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №295603 (а.с. 1); заява ОСОБА_2 (а.с. 2); заява ОСОБА_1 (а.с. 3); терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с. 4); форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с.5-6); відеозапис з бодікамери поліцейського (а.с.7).
Згідно заяви ОСОБА_2 , на неї напав брат чоловіка ОСОБА_1 , він вдарив її по голові та розбив губу, болить голова та щелепа. У ОСОБА_1 такі напади агресії дуже часті, коли не на ОСОБА_2 , то на батьків свою агресію виливає дуже часто. З такою людиною не можливо жити під одним дахом. У мене є дитина, якій 18 років, я дуже боюся за її життя. Вказує, що ОСОБА_1 бере топор і нападає на неї, каже, що вб`є її коли буде спати. ОСОБА_1 потрощив двері, скло та стіл. Після кожної сварки він ходить з топором, каже, що вб`є, виганяє з квартири. З ним одним, або без свого чоловіка я не можу залишитись, бо він психічно хвора людина, з діями не здорової людини, яка постійно ходить до психіатра, про що має довідку лікаря.
Згідно заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вже неодноразово вчиняє побиття ОСОБА_1 та його батьків, погрожує вбити. Це неодноразово призводить до важких приступів серця батьків. Також ОСОБА_2 погрожує отруїти їжу і постійно ображає батьків та ОСОБА_1 . Прошу прийняти до уваги, що батькам ОСОБА_1 85 і 84 роки і вони не в змозі терпіти такого насильства та знущання.
Як вбачається із копії термінового заборонного припису стосовно кривдника, серії АА №433308 від 24.08.2024 року, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб, з 21 години 40 хвилин 24.08.2024 року до 21 години 40 хвилин 03.09.2024 року (а.с.4).
Крім того, згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено високий рівень небезпеки (а.с.5-6).
25 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду ОСОБА_2 подала копію висновку експертного дослідження №043-260-2024 з якого убачається, що при проведенні судово-медичного обстеження гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, крововиливів, садна. 
Експертом, зокрема, у висновку зазначено:
-                     п. 1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних»;
-                     п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів»;
-           п. 2.3. «Правил» визначено таке: «Легке тілесне ушкодження:
-               2.3.5. Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів».
Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», вказані тілесні ушкодження у вигляді саден та синців за ступенем тяжкості, відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від травмуючих дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному в направленні, тобто, 24.08.2024, що було встановлено лікарем судово-медичної експертизи Щепкіною О.І .
Отже, в діях ОСОБА_1 вбачається об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги з приводу безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, є безпідставними, констатуються з формальних підстав, і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повністю узгоджуються між собою, а інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б свідчили про незаконність винесеної у справі постанови.
Будь-яких переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП апелянтом не наведено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
 ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року  - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

  Суддя                                                                                         Т.О. Писана