ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 405/2282/24	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2024 року (суддя Шевченко І.М., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 29.05.2024 року) в справі №405/2282/24 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Снопкової Софії Анатоліївни про скасування постанови при застосування адміністративного штрафу,-

в с т а н о в и в:
04 квітня 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Снопкової С.А. (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача по винесенню постанови ДП18 № 246949 від 18.03.2024 року; скасувати постанову ДП18 № 246949 від 18.03.2024  у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.  Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що при розгляді справи відповідачем не надано жодних доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Апелянт вказував на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена без дотримання відповідної процедури, не було взято до уваги пояснення відносно скоєного адміністративного правопорушення. Відсутні докази на основі чого базується висновок інспектора про вчинення позивачем правопорушення. З наявного фотознімка та відео не можливо зробити висновок наскільки близько до пішохідного переходу припаркований автомобіль та чи є відстань менше ніж 10 метрів. Апелянт вказував, що висновки інспектора про порушення правил зупинки, базуються на його припущеннях, відсутня належна фіксація замірів в постанові та фотографічних данних. Апелянт вказував, що інспектор не пересвідчився, чи не була стоянка зупинкою, адже стоянка є припиненням руху транспортного засобу на час, більше 5 хвилин, з причин пов`язаних з необхідністю. Апелянт вказував, що є безтерміново інвалідом другої групи, пересувається містом спеціальним автомобілем, неможе ходити на далекі відстані без пересування автомобілем, вказував, що не має фізичної можливості зупинитись без порушення правил зупинки. В силу фізичних вад не може залишити транспортний засіб в іншому районі чи місці і йти пішки. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача розглянута повно, з додержання   вимог статей  276,  278,  280 КУпАП. Суд першої інстанції вказував, що при розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд першої інстанції посилався на те, що порушення Правил дорожнього руху зафіксовано фото засобами, наявні фотознімки, відповідно до яких автомобіль ОСОБА_1 був припаркований  на пішохідному переході, не пов`язаному для надання переваги у русі, створив перешкоду пішоходам, як учасникам дорожнього руху. Суд першої інстанції вказував, що є доведеним обставина, що о 12.20 год. 14.03.2024 року інспектори підійшли до припаркованого т/з Chevrolet Volt, біля автомобіля перебував ОСОБА_1 , який погодився, що є водієм, даний автомобіль здійснив стоянку на пішохідному переході. Суд першої інстанції вказував, що вимушена зупинка  є припиненням руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху. Згідно  п. 15.14 ПДР  України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 Правил. Не вважається вимушеною зупинка перед світлофором, за вказівкою співробітника міліції, у дозволеному місці, пов`язана з затором, тощо, у цих випадках не потрібно вмикати аварійну світлову сигналізацію і виставляти знак аварійної зупинки. Навмисна зупинка в місці, де це заборонено, у тому числі і з вмиканням аварійної світлової сигналізації, є порушенням ПДР України. Зупинка позивача на пішохідному переході не є вимушеною, оскільки не підпадає під визначення п. 1.10 ПДР України, думка позивача, що його зупинка є вимушеною через відсутність місць для паркування та його інвалідність є помилковою.
Матеріалами справи встановлено, що Інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Снопковою С.А. 18.03.2024 року складено постанову серії ДП18 № 246949 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, автомобіль Chevrolet Volt реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким кермував ОСОБА_1 , 14.03.2024 року о 12 год. 20 хв.  у м. Кропивницький вулиці Віктора Чміленка 82  здійснив стоянку на пішохідному переході, не пов`язану для надання переваги у русі, що створило перешкоди пішоходам, як учасникам дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 15.9 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП. Від отримання копії постанови ОСОБА_1 відмовився, прощо зроблено відмітку у постанові. 
У постанові серії ДП18 № 246949 вказано про здійснення фотозйомки та/або відеозапису за допомогою технічного засобу, вказано, що до постанови додаються фото правопорушення та відео.
Встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував проти того, що 14.03.2024 року здійснив стоянку автомобіля Chevrolet Volt  реєстраційний номер НОМЕР_1  у м. Кропивницький вулиця Віктора Чміленка 82  на пішохідному переході, проте вказував, що така зупинка є вимушеною. 
В матеріалах справи наявні фототаблиці виготовлені 14.03.2024 року та відеофайл відповідно до яких автомобіль Chevrolet Volt  реєстраційний номер НОМЕР_1  у м. Кропивницький по вулиці Віктора Чміленка 82 стоїть, знаходиться на пішохідному переході, який заважає руху пішоходів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у  частині першій  статті 14-2  цього Кодексу.
Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.
Колегія суддів вказує, що до повноважень інспектора входить виявлення, фіксування та винесення санкції за адміністративне правопорушення, вчинене водієм при керуванні транспортним засобом, при порушенні обов`язкових норм КУпАП чи інших правил.  Встановлено, що інспектором здійснено фіксацію порушення. 
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена, наявні зафіксовані докази технічними засобами. З відео та фотознімків можливо ідентифікувати навколишню вулицю, побачити, що  позивач зупинив транспортний засіб на пішохідному переході безпосередньо. 
Згідно п. 2.3 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. 
Згідно п. 15.1, п. 15.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). 
Згідно п. 15.9, п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306,   зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених  пунктом 15.8  цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.
Зупинка, у тому числі і стоянка, заборонена на пішохідних переходах. 
ОСОБА_1 вказує, що зупинка була вимушеною через його фізичні вади, проте він не здійснив заходи для означення такої вимушеної зупинки, передбачені Правилами дорожнього руху, не вказав аварійним світловим показщиком іншим учасникам руху свою вимушену зупинку.
Суд вказує, що інспектором вірно зазначено, що позивач здійснюючи стоянку на пішохідному переході, створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, зокрема пішоходам. 
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП Ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України   за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративна справа, стосовно скоєння адміністративного правопорушення позивачем не підлягає закриттю у зв`язку з наявністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.  Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати здійснені позивачем та іншою стороною у справі, яка не є суб`єктом владних повноважень та у випадку задоволення позову позивача, повертаються їм за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Не передбачено повернення здійснених позивачем судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог, разом як і не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись статтями 286, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2024 року в справі №405/2282/24  – залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили  з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко