УХВАЛА
 
11 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 570/5184/23
провадження № 61-16310ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,               Тітова М. Ю., 
розглянувши касаційну скаргу Комунального підприємства «Дитячий заклад санаторного типу «Сигнал» Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 червня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дитячий заклад санаторного типу «Сигнал» Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про стягнення компенсації за невикористану відпустку,
 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з Комунального підприємства «Дитячий заклад санаторного типу «Сигнал» Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області (далі - КП ДЗСТ «Сигнал») на свою користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 46 775,57 грн.
13 червня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, яким задовольнив вказаний позов. Стягнув з КП ДЗСТ «Сигнал» на користь ОСОБА_1 46 775,57 грн компенсації за дні невикористаної основної відпустки, із подальшим утримання із цих нарахувань податків та зборів. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
29 листопада 2024 року КП ДЗСТ «Сигнал» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 червня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року в указаній справі.
За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                      01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову в цій справі становить 46 775,57 грн, що станом на 01 січня                      2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн). 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження є виконанням вимог щодо оформлення касаційної скарги відповідно до статей 389, 392 ЦПК України і не вказує на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та фактично підтверджує незгоду особи, яка її подала, з оскаржуваними судовими рішеннями.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дитячий заклад санаторного типу «Сигнал» Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про стягнення компенсації за невикористану відпустку за касаційною скаргою Комунального підприємства «Дитячий заклад санаторного типу «Сигнал» Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 червня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов