ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 460/13955/23 пров. № А/857/12918/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання поновити на посаді та на всіх видах забезпечення (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 25.04.2024р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 25.04.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

12.06.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
негайно поновити його на посаді заступника командира Військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу з моменту зняття з всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 у відповідності до рішення іменем України судді Рівненського окружного адміністративного суду Борискіна С.А. від 21.10.2022р. в справі № 460/24226/22, яким адміністративний позов ОСОБА_1 (третя особа на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції) до Військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано п.3.1 наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 141 від 17.07.2022р. в частині самовільного залишення військової частини або місця служби з 14.07.2022р. майором ОСОБА_1 та його зняття з всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 ;
негайно поновити майора ОСОБА_1 у всіх видах забезпечення Військової частини НОМЕР_1 з 14.07.2022р., а фінансового забезпечення - з 06.07.2022р., адже не виплачується ні грошове забезпечення, ні додаткова виплата в 30 тисяч грн. з 01.07.2022р. у відповідності до рішення іменем України судді Рівненського окружного адміністративного суду Борискіна С.А. від 21.10.2022р. в справі № 460/24226/22, яким адміністративний позов ОСОБА_1 (третя особа на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції) до Військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано п.3.1 наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 141 від 17.07.2022р. в частині самовільного залишення військової частини або місця служби з 14.07.2022р. майором ОСОБА_1 та його зняття з всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 ;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 783150 грн. нанесеної матеріальної шкоди з нарахуванням втрати частини доходів; 
призначити судовий контроль за виконанням судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 (Т.1, а.с.1-6).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (Т.1, а.с.78 і на звороті).

Згідно ухвали суду від 28.11.2023р. провадження у справі № 460/13955/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на посаді закрито на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України (Т.1, а.с.96-98).
          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2024р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.11.2023р. у справі № 460/13955/23 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (Т.1, а.с.198-200).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.1, а.с.237-247).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (Т.2, а.с.1-23, 47-69).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач не скористався правом на подання відзиву, без поважних причин на пропозицію суду не надав докази. Під час ознайомлення з матеріалами справи виявлено масову підробку документів справи, що в цілому призвело до порушення судом основних засад судочинства.
При вирішення спору суд не врахував рішення суду від 21.10.2022р. у справі № 460/24226/22, яке не виконано зі сторони відповідача через невизначення судом способу його виконання. Також позивач є викривачем, що підтверджено зі сторони НАЗК.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 6 (по стройовій частині) від 06.03.2022р. ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 108 (по стройовій частині) від 15.06.2022р. позивач вибув у службове відрядження до міста Черкаси 15.06.2022р. з метою виконання розпорядження командира військової частини.
Наказом командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України № 226 (по особовому складу) від 09.07.2022р. майора ОСОБА_1 увільнено з посади заступника командира батальйону з тилу - начальника тилу 94 окремого батальйону охорони та обслуговування Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України та призначено заступником командира танкового батальйону з тилу 60 окремої піхотної бригади Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України.
Пунктом 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 133 (по стройовій частині) від 10.07.2022р. майору ОСОБА_1 у зв`язку з переведенням до іншої військової частини, надано п`ять днів з 10.07.2022р. по 14.07.2022р. для здавання справ та посади, яку обіймає.
Окрім цього, під час проходження військової служби ОСОБА_1 , вважаючи, що службовими особами Військової частини НОМЕР_1 вчиняються корупційні зловживання, протягом липня-серпня 2022 року, звертався до командування Військової частини НОМЕР_1 , а також до правоохоронних та інших органів влади, з метою усунення виявлених, на його думку, кримінальних правопорушень.
В матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 у правовідносинах з відповідачем має статус викривача, тобто, фізичної особи, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.
14.07.2022р. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем служби у Військовій частині НОМЕР_1 , викликав поліцію з метою повідомлення виявлених, на його думку, у Військовій частині НОМЕР_1 злочинів, передбачених ст.ст.410, 426 КК України.
Після прибуття наряду поліції позивач 14.07.2022р. разом з працівниками поліції залишив місце служби для фіксації заявленої позивачем інформації у відділі поліції.
Разом з тим, з матеріалів справи також слідує, що 17.07.2022р. ТВО начальника штабу - перший заступник командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому повідомив про те, що майор ОСОБА_1 є відсутнім на військовій службі більше трьох днів. У рапорті зазначено, що 14.07.2022р. командир Військової частини НОМЕР_1 через чергового частини намагався викликати майора ОСОБА_1 , але останній на дзвінок мобільного телефону не реагував. 14.07.2022р. майор ОСОБА_1 на зв`язок з командиром Військової частини НОМЕР_1 не виходив (мобільний зв`язок був відсутній). На нараду до командира військової частини, яка була назначена на 18 год. 00 хв. 14.07.2022р., не з`явився. Також майор ОСОБА_1 покинув населений пункт Ірдинь Черкаської обл. 15.07.2022р. командир Військової частини НОМЕР_1 через чергового частини визначив шикування всіх заступників командира та всiх командирів пiдрозділів Військової частини НОМЕР_1 , однак позивач був відсутній на шикуванні. Командир Військової частини НОМЕР_1 намагався зв`язатися з майором ОСОБА_1 через мобільний зв`язок, але останній на дзвінок мобільного телефону не реагував. Також у рапорті майора ОСОБА_3 зазначено, що станом на 17.07.2022р. позивач знаходиться в м.Рівне без поважних причин.
На підставі зазначеного рапорту 17.07.2022р. ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ № 141, пунктом 3 якого вирішено вважати таким, що з 14.07.2022р. самовільно залишив військову частину або місце служби майор ОСОБА_1 , заступник командира батальйону з тилу - начальник тилу Військової частини НОМЕР_1 ; зняти з всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .
Вказані обставини справи стверджуються матеріалами справи, в тому числі рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.10.2022р. по справі № 460/24226/22, яке набрало законної сили.
26.07.2022р. керівником Черкаської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження № 42022252020000069 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України (самовільне залишення частини або місця служби 14.07.2022р. майором ОСОБА_1 ).
В подальшому наказом командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України № 262 (по особовому складу) від 28.07.2022р., відповідно до абз.3 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п.144-2, 144-3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., майору ОСОБА_1 , заступнику командира батальйону охорони та обслуговування Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України, призупинено військову службу з 26.07.2022р. та увільнено від займаної посади. 
Підставою прийняття названого наказу слугував витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.07.2022р. про реєстрацію 26.07.2022р. кримінального провадження № 42022252020000069.
По причині викладеного командиром Військової частини НОМЕР_1 винесений наказ № 153 (по стройовій частині) від 29.07.2022р., пунктом 4 якого майору ОСОБА_1 , заступнику командира батальйону з тилу начальнику тилу Військової частини НОМЕР_1 , призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення та виключено зі списків Військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи, що після набрання законної сили рішенням суду в справі № 460/24226/22 відповідач протиправно не поновив його на раніше займаній посаді, а також протиправно не відновив виплату його усіх видів грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції керувався тим, що спірні правовідносини торкаються призупинення несення військової служби майора ОСОБА_1 та увільнення його від посади через самовільне залишення місця служби військовослужбовцем.
В разі призупинення військової служби вирішення питання про звільнення військовослужбовця або продовження ним військової служби можливе лише після ухвалення вироку в кримінальному провадженні, що стало підставою для призупинення військової служби.
Разом з тим, в ході судового розгляду судом не встановлено обставин щодо набрання законної сили обвинувальним або виправдовувальним вироком стосовно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 42022252020000069 з приводу самовільного залишення ним частини або місця служби 14.07.2022р.
В контексті вищенаведеного, суд також звернув увагу на те, що набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного від 21.10.2022р. по справі № 460/24226/22, яким визнано протиправним та скасовано пункт 3.1 наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 № 141 (по стройовій частині) від 17.07.2022р. в частині самовільного залишення військової частини або місця служби з 14.07.2022р. майором ОСОБА_1 та його зняття з всіх видів забезпечення військової частини, не породжує для відповідача жодних правових підстав для вирішення питання щодо продовження військової служби ОСОБА_1 , оскільки останнє не скасовує правомірності наказів командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України № 262 від 28.07.2022р. та командира Військової частини НОМЕР_1 № 153 від 29.07.2022р., а також відсутності вироку суду в кримінальному провадженні № 42022252020000069.

          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон № 2232-XІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.1 ст.2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст.2 вказаного Закону передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні»(затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022р.) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.
На момент розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано, зокрема, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р. (надалі - Положення № 1153/2008; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 116 Положення № 1153/2008 встановлено перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів.
Зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі (пп.14 п.116 Положення № 1153/2008).

Частиною другою ст.24 Закону № 2232-XІІ врегульовано питання призупинення військової служби.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.24 Закону № 2232-XIІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацами 2-5 ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Тотожні за змістом норми права закріплені в пунктах 144-1 і 144-2 Положення №1153/2008.
В свою чергу, пунктом 144-3 Положення № 1153/2008 регламентовано, що звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Крім того, пунктом 144-4 Положення № 1153/2008 визначено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Отже, згаданими нормами чітко визначений алгоритм дій командира щодо призупинення військової служби військовослужбовця.

Аналіз положень ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII у системному зв`язку з п.п.144-1-144-4 Положення № 1153/2008, норм ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затв. Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р. (надалі - Дисциплінарний статут; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дає можливість дійти до висновку про те, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. 
У свою чергу, внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абз.2 ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань /ЄРДР/, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Аналогічний правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 17.10.2023р. по справі № 420/8263/22 (адміністративне провадження № К/990/14623/23).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного від 21.10.2022р. по справі № 460/24226/22, яке набрало законної сили 22.11.2022р., встановлені обставини, що передували внесенню до ЄРДР відомостей про кримінальне провадження № 42022252020000069 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України щодо самовільного залишення частини або місця служби 14.07.2022р. майором ОСОБА_1 .
Зокрема, згаданим рішенням суду встановлено, що 17.07.2022р. ТВО начальника штабу - перший заступник командира Військової частини НОМЕР_1 звернувся до командира військової частини з рапортом, в якому повідомляв, що майор ОСОБА_1 є відсутнім на військовій службі більше 3(трьох) днів, вжиті заходи не дали можливості поспілкуватися в телефонному режимі, майор ОСОБА_1 покинув населений пункт Ірдинь Черкаської обл. та перебуває в м.Рівне без поважних причин.
На підставі зазначеного рапорту, 17.07.2022р. ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 141, пунктом 3 якого вирішено вважати таким, що з 14.07.2022р. самовільно залишив військову частину або місце служби майор ОСОБА_1 , заступник командира батальйону з тилу - начальник тилу Військової частини НОМЕР_1 ; зняти з всіх видів забезпечення в Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 103 «Про призначення службового розслідування» від 17.07.2022р. з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини 14.07.2022р. та відсутності більше трьох днів заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу майори ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини командирів та начальників військової частини, чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення, зобов`язано провести службове розслідування стосовно заступника командира Військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу майори ОСОБА_1 
25.07.2022р. заступником військової частини Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 складено Акт службового розслідування за фактом самовільного залишення місця проходження військової служби майором, призваним за мобілізацією ОСОБА_1 .
У зазначеному Акті, зокрема, вказано, що майор ОСОБА_1 залишив 14.07.2022р. місце розташування військової частини, тобто здійснив самовільне залишення частини в умовах воєнного стану.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.65 Конституції України, ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.5 ст.407 КК України.
Результати службового розслідування затверджені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 109 від 25.07.2022р., яким, зокрема, наказано: за самовільне залишення військової частини 14.07.2022р., вчинене в умовах воєнного стану, повідомлення про кримінальне правопорушення, скоєне майором, призваним за мобiлiзацiєю ОСОБА_1 , разом з копією матеріалів цього службового розслідування надіслати до Черкаської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування.

26.07.2022р. керівником Черкаської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження № 42022252020000069 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК кодексу України (самовільне залишення частини або місця служби 14.07.2022р. майором ОСОБА_1 ).
Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне провадження № 42022252020000069 слугувало підставою для винесення командиром Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України наказу № 262 (по особовому складу) від 28.07.2022р., яким майору ОСОБА_1 , заступнику командира батальйону охорони та обслуговування Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України, призупинено військову службу з 26.07.2022р. та увільнено від займаної посади.
В подальшому командиром Військової частини НОМЕР_1 винесений наказ № 153 (по стройовій частині) від 29.07.2022р., пунктом 4 якого майору ОСОБА_1 , заступнику командира батальйону з тилу начальнику тилу Військової частини НОМЕР_1 , призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі списків Військової частини НОМЕР_1 .

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що під час прийняття наказів № 262 від 28.07.2022р. та № 153 від 29.07.2022р. відповідачем був дотриманий визначений Законом № 2232-XII та Положенням № 1153/2008 порядок призупинення несення військової служби військовослужбовцем, що самовільно залишив місце служби.
Доказів на підтвердження скасування або визнання нечинними названих наказів сторонами не надано та судом в ході розгляду справи не здобуто.

Порядок звільнення з військової служби або продовження військової служби військовослужбовців, військову службу яких було призупинено, регламентований абз.6-9 ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII. 
Так, вказаними нормами права визначено, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпунктів «д» пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Аналогічні приписи містяться у п.п.144-5, 144-6 Порядку № 1153/2008.

Таким чином, в разі призупинення військової служби вирішення питання про звільнення військовослужбовця або продовження ним військової служби можливе лише після ухвалення вироку в кримінальному провадженні, що стало підставою для призупинення військової служби.
Разом з тим, в ході судового розгляду судом не встановлено обставин щодо набрання законної сили обвинувальним або виправдовувальним вироком стосовно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 42022252020000069 з приводу самовільного залишення ним частини або місця служби 14.07.2022р.

На тлі викладеного, набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного від 21.10.2022р. в справі № 460/24226/22, яким визнано протиправним та скасовано п.3.1 наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 141 від 17.07.2022р. в частині самовільного залишення військової частини або місця служби з 14.07.2022р. майором ОСОБА_1 та його зняття з всіх видів забезпечення військової частини, не породжує для відповідача жодних правових підстав для вирішення питання щодо продовження військової служби ОСОБА_1 , оскільки назване судове рішення не скасовує дійсність наказів командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України № 262 від 28.07.2022р. та командира Військової частини НОМЕР_1 № 153 від 29.07.2022р., а також факту відсутності судового рішення в кримінальному провадженні № 42022252020000069.

У зв`язку з тим, що позивач не був звільнений з займаної посади та військової служби (йому призупинено військову службу та увільнено його від займаної посади), накази командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України № 262 від 28.07.2022р. та командира Військової частини НОМЕР_1 № 153 від 29.07.2022р. є дійсними, тому заявлені позовні вимоги є безпідставними. 

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

          Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу понесених судових витрат в цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. в адміністративній справі № 460/13955/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 14.10.2024р.