Справа № 347/643/24 
Провадження № 22-ц/4808/1520/24 
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі: 
головуючого         (суддя-доповідач)        Максюти І.О., 
суддів:                                Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,
секретаря:                                Кузнєцова В.В.,
з участю        відповідачки ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 ,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої суми пенсії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Крилюк М.І. 10 жовтня 2024 року в м. Косів Івано-Франківської області, 
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) звернулося з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої суми пенсії.
В обґрунтування зазначено, що на обліку в  Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як одержувач пенсії перебуває ОСОБА_1 . 
Так, 24 березня 2023 року відповідачка звернулася до відділу обслуговування громадян №8 Головного управління (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком.
До документів для призначення пенсії за віком надала клопотання на достроковий вихід на пенсію від 24.03.2023 року.
Одночасно, 23.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася із позовом про визнання незаконним звільнення з роботи в Івано-Франківському обласному центрі зайнятості, про що стало відомо із листа адвоката Тарасенко В.С., який надійшов до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 12 лютого 2024 року (вх. № 2734/8).
Відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 призначено пенсію з 24.03.2023 року з особливістю 40015 “Особа, трудовий договір з якою розірвано у зв`язку зі змінами в організації виробництва за 1,5 року до досягнення пенсійного віку”. Згідно пам`ятки пенсіонера ОСОБА_1 була повідомлена про необхідність надання інформації щодо обставин, які можуть вплинути на виплату пенсії. 
07.07.2023 року та 13.07.2023 року ОСОБА_1 зверталася до сервісних центрів № 8 та № 9 із заявами про зміну надбавки та щодо переведення пенсії за новим місцем проживання, однак жодного разу не повідомила про обставини, які можуть вплинути на виплату пенсії. 
18.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до відділу обслуговування громадян № 8 із заявою про факт працевлаштування згідно рішення суду. До заяви надала наказ “13-к від 18.01.2024 “Про поновлення на роботі”.
Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року в справі № 346/1469/23, залишеного без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.01.2024 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного центру зайнятості. Визнано незаконним та скасовано наказ № 117-К від 22.02.2022 року директора Івано-Франківського обласного центру зайнятості, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу взаємодії з роботодавцями Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості 23.02.2023 року у зв`язку зі змінами в організації праці, в тому числі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу взаємодії з роботодавцями Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості. Стягнуто з Івано-Франківського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 143 071 гривні 60 копійок.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 у справі № 346/1469/23 набрало законної сили 17.01.2024 року.
Враховуючи всі вищезазначені обставини, виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено та встановлено переплату пенсії за період з 24.03.2023 року по 31.01.2024 року в сумі 85 661,23 гривні.
Листом Головного управління від 26.01.2024 року № 0900-0401-8/5314 ОСОБА_1 запропоновано добровільно відшкодувати Пенсійному фонду надміру виплачені кошти в сумі 85 661,23 грн за період з 24.03.2023 року по 31.01.2024 року та шляхів її погашення.
Станом на березень місяць 2024 року переплату пенсії в зазначеному розмірі відповідачкою не відшкодовано.
Просили стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отриману суму пенсії за період з 24.03.2023 року по 31.01.2024 року в розмірі 85 661,23 грн (а.с.1-7).
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.153-154).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст.1212, 1215 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», встановивши, що позивачем не доведено наявності вини з боку відповідача, дійшов висновку, що  ОСОБА_1 є добросовісним набувачем переплачених коштів. 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись з таким рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права. 
Апелянт вказав, що в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань зі сторони пенсіонера. Крім того зазначив, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії,, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Апелянт вважає, що в даній справі наявні всі перелічені умови щодо зобов`язання, які виникають з безпідставного набуття (придбання) майна.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» від 15.02.2022 року №2040-ІХ внесено зміни в низку законів з питань пенсійного забезпечення.
Зокрема, Закон України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» доповнено статтею 21 наступного змісту: «Особам, трудовий договір з якими розірвано не більше ніж за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників за умови реєстрації осіб у державній службі зайнятості та відсутності підходящої для них роботи, а також у зв`язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді за станом здоров`я у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Тобто, пенсія призначена за умови неможливості подальшого працевлаштування особи за попередньо займаною посадою, підтвердженням чого є надання Центром зайнятості клопотання від 24.03.2023 року №712-16.1/25-23 про достроковий вихід на пенсію ОСОБА_1 .
Працюючи на посаді начальника відділу взаємодії з роботодавцями Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 було достовірно відомо про порядок та умови призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Отже, на думку апелянта, відповідачкою свідомо та умисно отримано клопотання для призначення пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».
Статтею 49 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що особам, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за умови їх реєстрації протягом 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та відсутності протягом семи календарних днів підходящої для них роботи, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Таким чином, кошти в сумі 85 661,23 грн, які виплачені ОСОБА_1 як пенсійна виплата за період з 24.03.2023 року по 31.01.2024 року, згідно норм чинного законодавства, мають статус майна юридичної особи. 
Зауважує, що відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону 1058, що набув чинності з 01.01.2004 року, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відтак, пункт 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4, станом на час виникнення спірних правовідносин, викладено в наступній редакції: суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За наведених обставин просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити (а.с.161-164).
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 , чиї інтереси представляє адвокат Тарасенко В.С., подано відзив на апеляційну скаргу. Вважають оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Судом при вирішенні спору вірно застосовано релевантну судову практику. Натомість, доводи апелянта не спростовують висновків суду. Більше того, вони фактично дублюють аргументи позивача, викладені у позовній заяві, які були належним чином перевірені судом та яким надана оцінка. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін (а.с.193-194).
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду        
У судове засідання не з`явився представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, від яких надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Головного управління. 
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Вислухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ОСОБА_1 24.03.2023 року звернулася до відділу обслуговування громадян № 8 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком та до документів для призначення пенсії за віком надала клопотання на достроковий вихід на пенсію від 24.03.2023-№ К090224032023001 (а.с.32-34). 
07.07.2023 року та 13.07.2023 року ОСОБА_1 зверталася до сервісних центрів № 8 та № 9 із заявами про зміну надбавки та щодо переведення пенсії за новим місцем проживання (а.с.35-40). 
18.01.2024 року відповідачка звернулася до відділу обслуговування громадян № 8 із заявою про факт працевлаштування згідно рішення суду. До заяви надала наказ “ 13-к від 18.01.2024 “Про поновлення на роботі ”( а.с.41-42).
Встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання незаконним звільнення з роботи до Івано-Франківського обласного центру зайнятості.
Як встановлено із рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі № 346/1469/23, залишеного без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.01.2024 року, судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного центру зайнятості, визнано незаконним та скасовано наказ від 22.02.2022 № 117-К директора Івано-Франківського обласного центру зайнятості, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу взаємодії з роботодавцями Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості 23.02.2023 року у зв`язку зі змінами в організації праці, в тому числі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу взаємодії з роботодавцями Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості. Стягнуто з Івано-Франківського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 143 071, 60 грн (а.с.123-133, 134-142).
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Івано-Франківського обласного центру зайнятості на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17.01.2024 року в справі № 346/1469/23 (а.с.143-148).
Застосовані норми права 
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4.
Відповідно до частини 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 ( із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного Фонду № 25-3 від 25.11.2014 року), суми пенсій, виплачені надміру, внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо.
Аналогічні положення містить ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Разом із цим, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.
Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).
Отже, закон встановлює два виключення правила про повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Доказів про допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань, які призвели до виникнення переплати (виплати) пенсії за оспорюваний період, позивачем не надано.
Відхиляються колегією суддів твердження апелянта про те, що судом не враховано норми закону, що регулюють дані правовідносини, зокрема, статтю 50 Закону України «Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4.
Відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - внаслідок зловживань з їх боку, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати (виплати) пенсії за оспорюваний період відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Матеріали справи не містять доказів, якими встановлюється наявність вини ОСОБА_1 в наданні недостовірних даних, умисел відповідача на отримання пенсії без законних для цього підстав, а також якими спростовується презумпція добросовісності відповідачки.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, то стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.
Також зазначена позиція підтверджується, зокрема, Постановою ВС від 06.03.2019 року по справі №910/1531/18.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що жодного з цих трьох критеріїв для незастосування ст.1215 ЦК України позивач не навів, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки недобросовісності та ознаки порушень закону, а питання відповідності дотримання критерію добровільності призначення пенсії відповідачці та відсутності рахункових помилок до його компетенції не належить.
Така правова позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові 27 лютого 2019 року у справі №404/4822/ 15-ц; № 14-55цс19 (пункт 30 позиції Верховного Суду) та загалом сформованій у цих правовідносинах судовій практиці. Крім того, як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові у справі №753/15556/15 (провадження №14-445цс18), правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.
Посилання позивача на обов`язок ОСОБА_1 повідомити про поновлення її рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року на посаді начальника відділу взаємодії з роботодавцями Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру є юридично неспроможним через те, що рішення про поновлення на роботі набрало законної сили 17.01.2024 року, у зв`язку з чим раніше відповідач не мала можливості повідомити позивача про поновлення її на роботі, і фактично не була працевлаштована, а отже, доводи позивача є безпідставними.
Як тільки обставини, які могли вплинути на виплату пенсії, виникли і рішення суду про поновлення на роботі набрало законної сили, відповідачка повідомила про це позивача (18.01.2024 року), в результаті чого виплата пенсії була припинена, що не заперечує сам позивач.
Крім того, можливість виплати пенсії не може бути поставлена в залежність від оскарження особою свого звільнення у судовому порядку.
Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що звертаючись до Пенсійного фонду 24.03.2023 року, 07.07.2023 року та 13.07.2023 року відповідач не повідомила про обставини, які можуть вплинути на виплату пенсії, оскільки станом на зазначені дати позовна заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі не була розглянута судом по суті і, відповідно, вона вважалась звільненою та не була працевлаштованою.
Не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що згідно пам`ятки пенсіонера відповідач була повідомлена про необхідність надання інформації щодо обставин, які можуть вплинути на виплату пенсіє з огляду на те, що дана пам`ятка містить виключний перелік обставин, про які пенсіонер повинен повідомляти органи пенсійного фонду. При цьому повідомлення про оскарження особою у судовому порядку наказу про своє незаконне звільнення не входить до зазначеного переліку.
За ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
За ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо недобросовісності дій відповідача, відтак заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».
З огляду на те, що виплата відповідачці пенсії у період з 24.03.2023 року по 31.01.2024 року проведена органом Пенсійного фонду України добровільно, на підставі відповідного рішення, при цьому фактів недобросовісності з боку відповідача або подання страхувальником недостовірних даних, судом не встановлено, а доказів наявності рахункової помилки позивач не надав, передбачені законом підстави для повернення безпідставно виплаченої пенсії відсутні. 
Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відтак, підстав для повернення ОСОБА_1 суми переплаченої пенсії за період з 24.03.2023 року по 31.01.2024 року в розмірі 85661,23 грн немає.
Сам текст апеляційної скарги фактично дублює зміст позовної заяви, яка розглянута судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують  висновки суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні вимоги про стягнення надмірно сплаченої пенсії з підстав, визначених ст. 1215 ЦК України.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, судове рішення без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,                
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                         І.О. Максюта
                                                                                Л.В. Василишин
                                                                                В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 18 грудня 2024 року.