ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 759/4294/21
провадження № 51-3593 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
виправданого                                             ОСОБА_6 ,
захисника                                                    ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у кримінальному провадженні, дані про які внесені до ЄРДР за № 12021100000000135, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ечміалізін, Вірменія, жителя АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст ухвалених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК та виправдано у зв`язку з не доведенням, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.
Згідно зі зміненим прокурором 27 жовтня 2022 року обвинуваченням в суді ОСОБА_6 обвинувачувався у незаконному зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Зокрема, 07 квітня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до дозвільної системи Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві з письмовою заявою про видачу дозволу на придбання газової зброї для самозахисту, та 19 липня 2012 року отримав відповідний дозвіл № 572606.
У подальшому при невстановлених досудовим розслідуванням обставин у невстановленої досудовим розслідуванням особи у період часу з 07 квітня 2012 року по 31 липня 2012 року придбав газовий пістолет марки «ПГШ0-790» серії № НОМЕР_1 , який був перероблений шляхом внесення конструктивних змін саморобним способом на короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю. Після чого, 31 липня 2012 року сектором дозвільної системи Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві на підставі наданих ОСОБА_6 документів видано дозвіл № 5451 на зберігання вищевказаного пістолету терміном до 31 липня 2015 року, та зазначений пістолет ОСОБА_6 почав зберігати за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , який вилучено під час проведення обшуку 14 квітня 2020 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року - без зміни.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доказам, які підтверджують вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, обмежившись зазначенням загальних формулювань щодо законності рішення суду першої інстанції, а свого рішення, порушуючи вимоги ст. 419 КПК, належним чином не мотивував.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про допит у якості свідка співробітника Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , яка могла спростувати версію сторони захисту, що саме працівники дозвільної системи продали обвинуваченому перероблений пістолет. Таким чином вважає, що апеляційний суд порушив принцип диспозитивності та можливості довести в судовому засіданні правильність своєї позиції щодо оцінки доказів.
У письмових запереченнях захисник виправдного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вказує про необґрунтованість касаційної скарги прокурора, просить залишити її без задоволення а ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , просила її задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Виправданий ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Крім того, як визначено положеннями ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанцій, вказуючи, що така ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, прокурор, поряд з іншими доводами, у касаційній скарзі звертає увагу, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит у якості свідка співробітника Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , яка могла спростувати версію сторони захисту, що саме працівники дозвільної системи продали обвинуваченому перероблений пістолет.
Таким чином прокурор наголошував, що апеляційний суд порушив принцип диспозитивності та можливості довести в судовому засіданні правильність своєї позиції щодо оцінки доказів.
Перевіряючи наведені доводи, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.
Так, судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення - це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату - наскільки це дозволяють надані судді матеріали - у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК встановлено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
На переконання колегії суддів, апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 в апеляційному порядку вказаних вимог закону не дотримався.
Відповідно до мотивувальної частини ухвали апеляційного суду, постановляючи рішення у цьому кримінальному провадженні за результатами судового розгляду в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції вказав на правильність висновків місцевого суду та відсутність порушень під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Як визначено абзацами п`ятим та шостим п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та не спростував всі вказані у ній доводи.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду сторона обвинувачення вказувала про неправдивість показань ОСОБА_6 про те, що він не купував пістолет у магазині ТОВ «ЕРМА-Інтер», а отримав його безпосередньо в дозвільній системі Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві. Водночас, обстоюючи свою позицію, прокурор клопотав перед судом про виклик для допиту у якості свідка співробітника Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , з метою з`ясування порядку надання дозволу на придбання зброї та подальшу процедуру оформлення дозволу на цю зброю.
Проте, у задоволенні такого клопотання судом першої інстанції було відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, як вбачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд вказав, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про зміну в суді обвинуваченим своїх показань, та відсутні докази, які б могли спростувати твердження обвинуваченого про придбання ним зброї саме в дозвільній системі. За таких обставин, місцевий суд зауважив, що органом досудового розслідування ці обставини не з`ясовувались, у зв`язку з чим суд не вважав можливим усувати недоліки досудового розслідування та у порушення положень ст. 290 КПК допитувати у якості свідка інспектора дозвільної системи Святошинського УП ГУНП у м. Києві.
У подальшому, за результатом розгляду кримінального провадження, місцевий суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_6 придбав зброю в передбаченому законом порядку та мав дозвіл на її зберігання, іншого органом досудового розслідування не доведено, то у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.
Не погодившись з наведеними висновками місцевого суду, прокурор про вказані обставини указував у своїй апеляційній скарзі, та у своїй апеляційній скарзі також клопотав про допит у якості свідка інспектора СДС Святошинського УП ГУНП у м. Києві
Переглядаючи зазначений вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд у своїй ухвалі дійшов аналогічних висновків, фактично переписав висновки суду першої інстанції, однак не зробив свого аналізу з огляду на наявні письмові докази та доводи апеляційної скарги, що свідчить про те, що наведені твердження сторони обвинувачення фактично залишилися без процесуального реагування апеляційного суду.
При цьому, апеляційним судом не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Також ч. 1 ст. 26 КПК визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Крім того, ч. 1 ст. 93 КПК передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як визначено ч. 2 ст. 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що не є порушенням вимог кримінального процесуального закону допит свідка під час судового або ж апеляційного розгляду за клопотанням прокурора, якщо такий свідок не допитувався під час досудового розслідування (як приклад, постанова Касаційного кримінального Суду Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 141/1201/16-к, провадження № 51-3757 км 19).
Відповідно до матеріалів цього кримінального провадження на спростування версії сторони захисту, яка була озвучена обвинуваченим у судовому засіданні під час допиту про купівлю зброї безпосередньо у дозвільній системі Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві, прокурор клопотав про виклик для допиту інспектора дозвільної системи не для надання ним викривальних показань проти ОСОБА_6 та щодо конкретного обвинувачення, а для надання пояснень стосовно існуючої загальної процедури та практичного порядку видачі дозволів на зброю.
За таких обставин доводи прокурора залишились без належної перевірки та вичерпної відповіді, оскільки з ухвали апеляційного суду не вбачається ґрунтовних висновків на спростування таких доводів, а лише констатовано про обґрунтованість висновків місцевого суду.
Таким чином, не навівши належного і вмотивованого обґрунтування своїх висновків з посиланням на конкретні докази, а також на положення закону, якими він керувався, як того вимагають положення ч. 2 ст. 419 КПК, апеляційний суд, відповідно, в ухвалі не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою.
З огляду на викладене колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Як визначено ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Положеннями ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого рішення, як наслідок, передчасність висновків про законність вироку суду першої інстанції, що в сукупності є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.
Крім того, у касаційній скарзі, прокурор також вказував про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки апеляційним судом не надано належної оцінки доказам, які підтверджують вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину.
Враховуючи те, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а зазначені вимоги прокурором ставились також і перед судом апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для надання відповіді на такі доводи, оскільки вони мають бути предметом перевірки під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції суд повинен, використовуючи усі процесуальні можливості, керуючись вимогами процесуального закону, ретельно перевірити всі доводи апеляційної скарги прокурора, надати на них вмотивовану та вичерпну відповідь, постановити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                           ОСОБА_3