Справа № 466/2944/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/2477/24                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        04 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
               судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Ковальчука Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И :

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання спільної доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які присуджені до стягнення з нього рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25.05.2020 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, та про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача аліментів на утримання згаданої доньки у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку: починаючи з дати подання даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що зпочатку повномасштабної війни російської федерації проти України відповідачка разом із донькою переїхала на проживання до міста Львова, а згодом виїхала за межі України, однак - без спільної дитини сторін. Протягом тривалого періоду часу відповідачка знаходиться в Англії, участі у матеріальному утриманні дитини не бере і весь цей час остання проживає разом з позивачем у АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, позивач і звернувся до суду з даним позовом про припинення стягнення аліментів (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 243-244).

Дане рішення оскаржила представник позивача.
Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права (том 2, а.с. 3-7). 

Апелянт та його представник, будучи своєчасно (09-10.09.2024 року) належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи (том 2, а.с. 27-30), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

За змістом статті 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Частиною 4 ст. 273 ЦПК України встановлено, що у випадку, коли після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі (в даному випадку – аліменти на утримання дитини), зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. 
Відтак, з урахуванням предмета даного пору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі: зокрема - з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається сторонами спору те, що:
-неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільною донькою сторін спору (а.с. 8);
-25.07.2012 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці шлюб між сторонами даного спору, батьками неповнолітньої ОСОБА_6 , було розірвано і цим же рішенням суду останню залишено проживати разом з матір`ю, ОСОБА_7 (а.с. 7);
-25.05.2020 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9, 107-115).

В якості обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем до суду подано лише фотокопії Актів про фактичне проживання, згідно яких 2 (двоє) мешканців квартир АДРЕСА_2 та населеного пункту) підтверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «фактично проживають за адресою  АДРЕСА_1 » (а.с. 12-13).
В той же час, у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2020 року (копія якої була долученою до позовної заяви самим позивачем (апелянтом), місцем проживання останнього (як боржника у виконавчому провадженні про стягнення з нього аліментів) зазначено АДРЕСА_3  (а.с. 10).
Ні позовна заява, ні матеріали справи в цілому не містять жодних пояснень стосовно того, яке відношення має позивач (апелянт) до квартири АДРЕСА_4 .

У поданому 12.07.2023 року представником відповідачки до суду Відзиві на позовну заяву міститься клопотання розгляд справи здійснювати за участі сторін, а також твердження про те, що донька сторін з батьком не проживає, оскільки той створив нову сім`ю і у 2020 році у цьому шлюбі у нього народилася друга донька, нова сім`я позивача проживає в однокімнатній квартирі, а тому в цій квартирі їхня спільна 15-ти річна (на той час) донька просто не може проживати, а фактично проживає у своїх дідуся та бабці «на період оформлення (відповідачкою) документів для виїзду в Канаду», а у самого позивача є наявною заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 92 569 грн., що стверджується Розрахунком заборгованості по аліментах, складеним 08.09.2023 року державним виконавцем (а.с. 61-72, 182-184). 
Стороною позивача жодних заперечень, спростувань тощо на наведене у вищезгаданому Відзиві на позовну заяву до суду подано не було.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 45 ЦПК України, під час розгляду справи малолітня або неповнолітня особа має право безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку.
В той же час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи на час розгляду судом першої інстанції даної справи повних 16 років (та, на твердження позивача, проживаючи разом з ним у місті Львові – за місцем судового розгляду даної справи), до участі у розгляді даної справи (як особа, на утримання якої стягуються з позивача аліменти) залученою не була.
Натомість, представник позивача подала до суду першої інстанції заяву про розгляд даної справи без позивача та його представника (а.с. 207).
За вищенаведених обставин в їх сукупності у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в ній наведено ті ж доводи, які було наведено у позовній заяві і яким дано належну оцінку в рішенні суду, що оскаржується представником позивача.
В той же час, в апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Як вже зазначалося вище, до суду апеляційної інстанції, як позивач, так і його представник, не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (на переконання колегії суддів) свідчить про байдуже ставлення позивача до результатів судового розгляду поданого ним позову.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 червня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 листопада 2024 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.