РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року 
м. Рівне

Справа № 949/51/22
Провадження № 22-ц/4815/1165/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді : Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1  
відповідачі: Дубровицька міська рада, ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощено позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 року, ухвалене в складі судді Оборонової І.В., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 949/51/22

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дубровицької міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування..
Позов обґрунтований тим, що позивач є власником житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.10. 2021 р.
З метою приватизації земельної ділянки, у 2020 році він звернувся до Соломіївської сільської ради, правонаступником якої є Дубровицька міська рада, із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, орієнтовною площею 0,25 га. Однак, до розгляду його заяви сесією сільської ради, його сусідом ОСОБА_2 самовільно здійснено зміщення частини паркану, який розділяв їхні земельні ділянки, в сторону його земельної ділянки. 
Відтак, як вказує позивач, історичні межі їхніх земельних ділянок були порушені.
Рішенням сесії Соломіївської сільської ради «Про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 25 серпня 2020 року №929, його заяву задоволено та надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою площею 0,2500 га.
Згодом ОСОБА_2 також звернувся до Соломіївської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та отримав його.
Пізніше, ОСОБА_2 звернувся до нього та просив підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
Проте, встановивши, що межі їхніх земельних ділянок не співпадають з тими, які були до самовільного перенесення паркану сусідом, він відмовився від підпису.
31 березня 2021 року на засіданні виконкому Дубровицької міської ради прийнято рішення про погодження межі ОСОБА_2 , згідно до поданих графічних матеріалів.
Згідно рішення Дубровицької міської ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам» від 27 травня 2021 року №269 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зауважує, що через неправомірні дії ОСОБА_2 , що полягали у самовільному переміщенні паркану на його земельну ділянку, суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою, неправильно проведені обміри земельної ділянки, що призвело до неправильного встановлення її межі.
Крім того, позивач вважає, що здійснено порушення порядку приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 .
Зауважує, що його належним чином ніхто не повідомляв про визначення суміжних меж земельної ділянки ОСОБА_2 , а також те, що конфігурація спірної земельної ділянки, її конкретні розміри між поворотними точками та загальна площа є різними та при приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки, ним частково приватизована його земельна ділянка, то виготовлення ОСОБА_2 матеріалів технічної документації із землеустрою, зокрема встановлення меж земельної ділянки на місцевості, закріплення їх межовими знаками, була проведена із порушеннями вимог вказаної ним Інструкції, а саме у відсутності його, як суміжного землекористувача, без урахування об`єктивних даних про дійсний розмір та конфігурацію земельної ділянки, яка підлягала приватизації.
Вважає, що його права як землекористувача порушені, відтак просив суд визнати незаконним і скасувати рішення Дубровицької міської ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам» від 27 травня 2021 року №269 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 року у задоволенні позову  ОСОБА_3 до Дубровицької міської ради,  ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування відмовлено .
Стягнуто із  ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.
Не погодившись з означеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим та не мотивованим, оскільки суд не врахував, що через неправомірні дії відповідача, що полягали у самовільному переміщенні паркану на його земельну ділянку, суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою, неправильно проведені обміри земельної ділянки, що призвело до неправильного встановлення її межі. Крім того, здійснено порушення порядку приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 .
Стверджує, що оспорюване рішення Дубровицької міської ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам» від 27 травня 2021 року №269 не відповідає вимогам Земельного Кодексу України, Закону України «Про землеустрій».
У відзиві на апеляційну скаргу, Дубровицька міська рада заперечує доводи останньої, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Установлено, що сторони є суміжними землекористувачами.
ОСОБА_3 , є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 жовтня 2021 року.
Відповідно до виписки з погосподарської книги від 26 листопада 2021 року №1279 у користуванні ОСОБА_3 за вказаною вище адресою, знаходиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), яка становить 0,03 га.
29 липня 2020 року ОСОБА_3 , звернувся до Соломіївської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 .
Рішенням сесії Соломіївської сільської ради «Про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 25 серпня 2020 року №929, ОСОБА_3 надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою площею 0,2500 га.
Згідно погосподарського обліку Соломіївської сільської ради (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), за ОСОБА_2 рахувався будинок по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, на якій розміщено вказаний будинок, знаходилася у його користуванні та становить 0,25 га. Право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстроване 25 березня 2021 року.
Рішенням Соломіївської сільської ради «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» №955 від 08 вересня 2020 року ОСОБА_2 надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Соломіївської сільської ради в АДРЕСА_1 .
Отримавши вказане рішення, відповідач звернувся до ФОП ОСОБА_4 із заявою від 01 жовтня 2020 року, в якій просив виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.
Під час погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, ОСОБА_3 відмовився підписувати Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
13 січня 2021 року уповноваженими особами Дубровицької міської ради проведено обстеження меж земельної ділянки та складено відповідний акт.
31 березня 2021 року рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради №45 «Про затвердження акту та погодження меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 » ОСОБА_2 погоджено межі земельної ділянки згідно кадастрового плану.
Згідно рішення Дубровицької міської ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам» від 27 травня 2021 року №269 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У матеріалах технічної документації, виготовленої на ім`я ОСОБА_2 , наявний кадастровий план земельної ділянки, у якому міститься опис її меж за кадастровим номером 5621887700:01:001:0657.Суміжними землевласниками (землекористувачами) відповідно до кадастрового плану є: 
- від А до Б — землі загального користування ( АДРЕСА_1 ;
- від Б до В — землі гр. ОСОБА_5 ;
- від В до Г — землі загального користування (польова дорога);
- від Г до А — землі ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 19 квітня 2021 року у користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, за вказаною вище адресою, з цільовим призначенням — для будівництва і обслуговування житлового будинку, на яку 08 червня 2021 року було зареєстровано право власності із внесенням відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг з вказаного реєстру, сформований 10 червня 2021 року.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України)
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 681/1039/15-ц (провадження № 61-4200св18) зазначено, що:
«статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.
Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20) вказано, що:
«стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги про самовільне переміщення паркану  ОСОБА_2  на його земельну ділянку, що призвело до неправильного встановлення її межі не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факту самовільного захоплення відповідачем належної йому земельної ділянки, оскільки право власності та право користування на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право - державного акту. Межі спірних сусідніх земельних ділянок не були визначені, позивач не реалізував надане йому рішенням сільської ради право на виготовлення технічної документації на земельну ділянку та оформлення правовстановлюючих документів на землю, встановити наявність порушеного права позивача виявилось неможливим, оскільки ним не надано доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, а саме встановлення відповідачем огорожі на його земельній ділянці з порушенням правил державних будівельних норм.
Також матеріали справи не містять доказів і такі не надані позивачем, що при прийнятті рішення Дубровицькою міською радою мало місце порушення актів законодавства та порушувалися права позивача, як суміжного землекористувача. Навпаки, у висновку за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №220815/1_ФМ, складеному 05 жовтня 2022 року (а.с.82-94), експерт ОСОБА_6 , зазначив, що фактичне землекористування земельною ділянкою з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 відповідає правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам.
За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 28 листопада 2024 року.

Головуючий :                                                Гордійчук С.О.

Судді :                                                         Боймиструк С.В.
                                                                       
Хилевич С.В.