Справа № 128/819/23
Провадження № 22-ц/801/1868/2024
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець О. Д.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року	Справа № 128/819/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Панасюка О. С.,
за участю секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та факту перебування на утриманні померлого годувальника,
       за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником – адвокатом Слізяк Мар`яною Миколаївною, на рішення Липовецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 18 червня 2024 року  у м. Липовці суддею цього суду  ОСОБА_4 , дата складання його повного тексту 28 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:
       У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2022 вона отримала повідомлення про смерть, в якому начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано, що її чоловік головний сержант ОСОБА_5 1976 р.н. загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області. З покійним вони прожили без реєстрації шлюбу та були сім`єю з 2006 року по день його смерті. Проживали вони в АДРЕСА_1 в будинку ОСОБА_5 . Позивач, ОСОБА_1 , працювала в Києві тиждень через тиждень і їздила в село до чоловіка. Декілька разів, коли ОСОБА_5 влаштовувався на роботу в м. Києві, вони проживали в місті в квартирі її батьків по АДРЕСА_2 . З липня 2015 по жовтень 2016 ОСОБА_5 був в АТО. В АДРЕСА_1 у них було спільне господарство, вони вирощували свиней та курей. Вона здійснювала оплату комунальних послуги за даною адресою. Вони були повноцінною сім`єю. Коли було оголошено воєнний стан 24.02.2022, ОСОБА_5 з перших днів пішов на війну. Вона в цей час доглядала за їхнім спільним господарством, а ОСОБА_5 пересилав їй кошти. Коли померла мати позивачки 01.08.2022 року, ОСОБА_5 відпустили на декілька днів додому у відпустку. Тоді він і зробив їй пропозицію 04.08.2022, але вони не встигли подати заяву в РАЦС. Після того, як доставили тіло загиблого ОСОБА_5 з Луганської області, позивач займалась його похованням, що підтверджується відповідними фіскальними чеками та оплачувала поминальні обіди. Ні вона, ні загиблий ОСОБА_5 в шлюбі з іншими особами з 2006 року не перебували. Встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно їй для отримання одноразової грошової допомоги сім`ям військових, які загинули, захищаючи Батьківщину під час повномасштабної війни, відповідно до Постанови Кабміну №168 від 28 лютого 2022. Разом з тим, вона звернулась з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини від 06.02.2023. Листом приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинської Л.П. від 14.02.2023 повідомлено, що її заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , отримана та долучена до заведеної спадкової справи. Для встановлення наявності права спадкування рекомендовано звернутись до суду. Пославшись на такі обставини, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю її та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки з 01 січня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
       У липні 2023 року представник позивача – адвокат Швець А.В. подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просила суд крім встановлення названого факту встановити також факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого годувальника ОСОБА_5 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Додатково до обставин, вказаних в позовній заяві було зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_5 , оскільки кошти, які він надсилав їй з місця служби після оголошення воєнного стану, були її основним і постійним джерелом засобів до існування.
       28 червня 2024 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області постановлено позов задовольнити частково.
       Встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2006 року по 08 жовтня 2022 року.
       В іншій частині позовних вимог – відмовити.
       Судові витрати в частині сплаченого судового збору залишити за позивачем.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Слізяк М.М. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що суд невірно оцінив докази у справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а також не застосував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, просить оскаржуване рішення в частині вимог, які задоволено, скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зокрема апелянт стверджує, що матеріали справи містять інформацію про наявність спільного бюджету позивачки і померлого лише у період з лютого 2020 по жовтень 2022 року, водночас відсутні належні, допустимі та достовірні докази їх спільного проживання як чоловіка та жінки за період саме з 01.01.2006, якими на його думку не можуть бути показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які носять загальний характер і самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. Крім того апелянт стверджує про відсутність порушення права ОСОБА_1 , оскільки: по-перше, встановлення факту проживання однією сім`єю її та ОСОБА_5 не надає їй права на оформлення спадщини після його смерті, адже вона не входить до кола спадкоємців першої черги за законом, якими є його сини – відповідачі у цій справі, які прийняли спадщину, що виключає право позивачки на спадкоємство у четверту чергу; по-друге ОСОБА_1 не входить до переліку осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ № 168 від 22.02.2022, в редакції станом на день смерті ОСОБА_5 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Швець А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, посилаючись на безпідставність твердження апелянта про те, що суд невірно оцінив докази у справі, оскільки сторона відповідача не надала суду жодних доказів, які б спростували показання свідків про проживання позивачки та загиблого саме з 01 січня 2006 року однією сім`єю, а самі ці показання не містили розбіжностей, що дозволило суду посилатись на них як на належні та допустимі докази. Безпідставним є твердження апелянта про відсутність порушення права ОСОБА_1 , оскільки: відомості про спадкову справу, спадкоємців ОСОБА_5 були спадковою таємницею, тому позивач звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, проте матеріали справи на даний час не містять постанови нотаріуса про відмову в оформленні спадкових прав, натомість нотаріус листом від 14.02.2023 повідомлено про можливість вирішення питань щодо спадкування у судовому порядку; крім того ОСОБА_1 , як жінка з якою загиблий проживав однією сім`єю але не перебував у шлюбі, входить до переліку осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ № 168 від 22.02.2022 в новій редакції, за умови, що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, при цьому позивач ще не зверталася з відповідною заявою та пакетом документів про призначення їй одноразової грошової допомоги, а тому твердження, що встановлення названого факту не надасть їй такого права є передчасним, тим більше, що рішення про відмову їй у такій виплаті може бути оскаржене до суду; слід також врахувати, що окрім такої допомоги позивач може мати право і на інші пільги у зв`язку із смертю військовослужбовця.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 
Відповідно до повідомлення про смерть від 10.10.2022 №1790 начальником Хмільницького ТЦКСП позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що її чоловік головний сержант ОСОБА_5 , 1976 р.н., загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок танкового обстрілу в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області. Це повідомлення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, встановлених законодавством України (а.с. 10).
       Смерть ОСОБА_5 також підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Уланвською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, виданим 14.10.2022 (а.с.12) та довідкою про причину смерті від 10.10.2022 за №5651 (а.с. 10 на звороті).
       На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки позивачки та ОСОБА_5 та перебування позивачки на утриманні загиблого надані наступні докази.
       Фотознімки на яких спільно зображені позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , зокрема в момент, коли ОСОБА_5 зробив позивачці пропозицію укласти шлюб та подарував обручки (а.с.5-8). Ці події мали місце, як зазначено в позовній заяві 04.08.2022, що підтверджується показами свідків.
       Квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги за період 2020 – 2022 років, зокрема за електро-, газопостачання, розподіл газу по будинку ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 (а.с.14-31). У квитанціях відправником коштів вказана ОСОБА_1 та її банківські реквізити (відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» а.с.13).
       Квитанції про перерахування коштів ОСОБА_5 позивачці в період з березня 2022 по жовтень 2022 року (а.с.32-40).
       Єкспрес-накладну ТОВ «Нова пошта» щодо пересилання позивачкою ОСОБА_5 у м.Костянтинівка Донецької області продуктів та одягу (а.с. 41).
       Товарний чек від 11.10.2022 та накладні від 12.10.2022, 16.11.2022 про оплату та замовлення ритуальних послуг та поминальних обідів по загиблому ОСОБА_5 (а.с.42-44) 
       Квитанцію від 08.05.2023 про оплату ОСОБА_1 коштів у сумі 105000 грн. за виготовлення пам`ятника ОСОБА_5 (а.с. 166)
       Довідку Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 17.10.2022 за № 497, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно проживала зі ОСОБА_5 і вела спільне господарство в АДРЕСА_1 (а.с. 11). 
       Форму ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , де зазначено розмір заробітку (зокрема для нарахування пенсії) позивачки та страховий стаж за період з 1998 по 2022 рік (а.с.161 -165). Відомості про отриманий заробіток за період з березня по жовтень 2022 року відсутні.
       З наданих копій з матеріалів спадкової справи №169/2022 слідує, що 29.11.2022 до приватного нотаріуса Лучинської Л.П. від сина та відповідача по справі ОСОБА_3 надійшла заява про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 . Іншим спадкоємцем за законом є син померлого та відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с.233).
        Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2023 (справа №149/3346/22) встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5 (а.с. 240). 
       В подальшому, до приватного нотаріуса Лучинської Л.П. 13.02.2023 звернулась позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за законом після загибелі цивільного чоловіка ОСОБА_5 . Іншими спадкоємцями є сини померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.241а)
       17.03.2023 до приватного нотаріуса Лучинської Л.П. від сина та відповідача по справі ОСОБА_2 надійшла заява про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 . Іншим спадкоємцем за законом є син померлого та відповідач по справі ОСОБА_3 (а.с. 246а).
       Згідно листа приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинської Л.П. від 14.02.2023 ОСОБА_1 повідомлено, що її заява про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , отримана та долучена до заведеної спадкової справи. Вирішення питання про право та порядок спадкування можливе в судовому порядку. (а.с.246)
       Відповідно до довідки, виданої Хмільницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №754-22.24-28 від 26.10.2023 відомостей про перебування у шлюбі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . після розірвання шлюбу 17.12.2001 зі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , немає (т.2 а.с.1).
       Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду першої інстанції пояснила, що проживає в с. Сміла Хмельницького району. Товаришує з позивачкою з дитинства, так як раніше жила по сусідстві з її бабусею, до якої позивачка приїжджала у гості. В 2006 році позивачка стала жити разом зі ОСОБА_5 як чоловік та жінка, вели спільне господарство, вирощували худобу, доглядали город, були завжди разом, любили один одного. Позивачка працювала в м. Києві у відділенні з обміну валют. Тиждень в м.Києві, а тиждень в селі. Декілька разів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 переїжджали до м. Києва, де проживали в квартирі батьків позивачки. ОСОБА_5 намагався працювати в місті, але з роботою у нього не склалося і вони повернулися у с. Сміла. Жили вони, як стверджує свідок, за рахунок господарства, городів, вели спільний бюджет. З 2015 по 2016 ОСОБА_5 був в АТО. Повернувшись додому не міг влаштуватися на роботу, працювала одна ОСОБА_1 та фінансово допомагала чоловікові. На даний час ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_3 , неподалік від місця проживання позивачки зі ОСОБА_5 . З 24.02.2022 ОСОБА_5 пішов на війну, а позивачка жила в селі, доглядала хату, город, за які кошти жила свідок не знає. В цей час вона не працювала. Втім факт перебування позивачки на утриманні ОСОБА_5 підтвердити не може. Влітку 2022 року ОСОБА_5 прийшов у відпустку, освідчився ОСОБА_1 і вони збиралися взяти шлюб, однак не встигли розписатися, бо ОСОБА_5 потрібно було повертатися до війська.
       Допитана у судовому засіданні в якості свідка сестра позивачки ОСОБА_11 дала суду першої інстанції покази, аналогічні показам ОСОБА_6 , зокрема підтвердила факт спільного проживання позивачки та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Зазначила, що коли почалась війна позивачка втратила роботу, жила в селі за рахунок господарства та коштів, які пересилав їй ОСОБА_5 , на матеріальні труднощі не скаржилася.
       Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
       Згідно ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
       Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
       На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
       З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
       Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім є сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України.
       Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.
       Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (ч. 4  ст. 263 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту визнання його недійсним неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
       Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
           У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
       У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини(стаття 1264 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, – це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
       Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
       Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці – відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
       Законом України № 2489-ІХ від 29 липня 2022 року викладено тест статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у новій редакції, (у редакції станом на час загибелі  ОСОБА_5 ), якою, зокрема, було визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
       Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у нині діючій редакції передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать серед інших осіб також  жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
       Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільного бюджету, проведення спільних витрат, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2006 року по 08 жовтня 2022 року.
Доводи апелянта про те, що суд невірно оцінив докази у справі, оскільки відсутні належні, допустимі та достовірні докази спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки за період саме з 01.01.2006, якими на його думку не можуть бути показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не можна визнати обґрунтованими, оскільки сторона відповідача не надала суду жодних доказів, які б спростували показання цих свідків про проживання позивачки та загиблого однією сім`єю саме у вказаний період, хоча не була позбавлена такої можливості, а самі ці показання не містили розбіжностей, що дозволило суду посилатись на них як на належні та допустимі докази у цій справі.
Доводи апеляційної скарги про відсутність порушення права ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю її та ОСОБА_5 не надає їй права на оформлення спадщини після його смерті, адже вона не входить до кола спадкоємців першої черги за законом, що виключає право позивачки на спадкоємство у четверту чергу, не можна визнати обґрунтованими, оскільки реалізація спадкоємцями померлого своїх спадкових прав є триваючим у часі процесом, у ході якого вони можуть по різному розпорядитися своїми спадковими правами, а тому, враховуючи фактичні обставини цієї справи, твердження про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не надає їй права на оформлення спадщини після його смерті є передчасним.
Доводи апеляційної скарги про відсутність порушення права ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 не входить до переліку осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ № 168 від 22.02.2022, в редакції станом на день смерті ОСОБА_5 також не можна визнати обґрунтованими, оскільки колегія суддів вважає слушними обґрунтування заперечень представника позивача щодо цих доводів апеляційної скарги, які зводяться до того, що ОСОБА_1 , як жінка з якою загиблий проживав однією сім`єю але не перебував у шлюбі, входить до переліку осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ № 168 від 22.02.2022 в новій редакції, за умови, що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, при цьому позивач ще не зверталася з відповідною заявою та пакетом документів про призначення їй одноразової грошової допомоги, а тому твердження, що встановлення названого факту не надасть їй такого права є передчасним, тим більше, що рішення про відмову їй у такій виплаті може бути оскаржене до суду; слід також врахувати, що окрім такої допомоги позивач може мати право і на інші пільги у зв`язку із смертю військовослужбовця.
        Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду у іншій частині не оскаржується, а тому з огляду на положення ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 , подану його представником – адвокатом Слізяк Мар`яною Миколаївною, залишити без задоволення,  рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 червня 2024 року  – без змін.
Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий                                                                О. В. Ковальчук

Судді:                                                                                Т. Б. Сало

 О. С. Панасюк