Справа № 466/8994/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 33/811/1636/24                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2024 року,
з участю – ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_2 – адвоката Пшеничної Т.М.,
Іваськевич І.О.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Феденишина В.Є.

в с т а н о в и в:

цією постановою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрито, у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення. 
       Згідно постанови судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №377924 від 30 серпня 2024 року, 02 серпня 2024 року близько 15:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2013 року народження, а саме неповнолітній перебуваючи на території СЗШ №99 наніс удар в область ноги неповнолітньому ОСОБА_4 , 2013 року народження, а також можливо нецензурно висловлювався в сторону останнього, чим мати ОСОБА_2 порушила вимоги ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Зазначає, що суддя районного суду, безпідставно не задоволив її клопотання про виклик свідків, чим порушив її права. Вважає, що суддя районного суду неповно з`ясував обставини справи. Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог закону.
Просить оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та накласти на неї стягнення відповідно до законодавства України. 
У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 – адвокат Пшенична Т.М. вважає постанову місцевого суду обгрунтованою, у зв`язку з чим просить таку залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення 
       Заслухавши пояснення  ОСОБА_1  та виступ її представника – адвоката Феденишина В.Я. про задоволення апеляційної скарги,  пояснення  ОСОБА_2  та її представника – адвоката Пшеничної Т.М. про залишення постанови місцевого суду без змін,  дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,  суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
       Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
       Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_2 в суді першої інстанції були дотримані.
       Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №377924 від 30 серпня 2024 року у провину ОСОБА_2 ставиться ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 .
       Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
       Слід зазначити, що диспозиція ст. 184 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права.
       Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.
       Загальний зміст правопорушення за ст. 184 КУпАП полягає в тому, що з ним пов`язане визначення правопорушенням діянь, які описані в диспозиції цієї статті.
       Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації.
       Згідно із зазначеним, під час проведення правової кваліфікації діяння необхідно обов`язково встановити, який саме нормативно правовий акт та у якій редакції був чинним на момент вчинення конкретного правопорушення та встановлював порядок здійснення дії чи бездіяльності, який особа, що притягається до відповідальності, порушила, в чому полягає невідповідність її дій закону.
       Обов`язки батьків або осіб, що їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей визначені Сімейним кодексом України.
       Обов`язки батьків визначені у ст.150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
       Як вбачається із протоколу про порушення митних правил та обставин даної справи, у даному провадженні встановлено, що ОСОБА_3 наніс удар в область ноги неповнолітньому ОСОБА_4 , а також можливо нецензурно висловлювався в сторону останнього. 
       При цьому, місцевим судом вірно зазначено про те, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та додані до нього матеріали є незрозумілими, оскільки з них не видно, які саме обов`язки не виконала ОСОБА_2 з передбачених у ст. 150 СК України.
       Крім цього, суддя районного суду встановив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 був ініціатором чи агресором бійки між ним та ОСОБА_4 , яка мала місце 02 серпня 2024 року.
       Поряд з цим, як вбачається із відеозапису події, зважаючи на ступінь тілесних пошкоджень дітей, тілобудову ОСОБА_4 , його перевага у фізичному розвитку над ОСОБА_3 є очевидною.
       Відтак, на думку апеляційного суду, суддя місцевого суду, враховуючи вищенаведене, прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, так як в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б стверджували про об`єктивну сторону правопорушення, форму вини та які права та інтереси дитини порушені, що виключає ухилення від обов`язку по вихованню дитини, належним чином мотивуваши це у своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
       При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що подружжя ОСОБА_5 у повній мірі виконують обов`язки батьків, в тому числі, щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання малолітнього сина ОСОБА_6 , про що свідчить, зокрема, його позитивна характеристика.
       Таким чином, під час розгляду даної справи, як в місцевому, так і в апеляційному суді, не здобуто та суду не надано достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. 
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
       Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.
Враховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, на думку апеляційного суду, докази, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 на підтвердження її вини не доводять факту вчинення останньою правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. 
       Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2024 року відносно  ОСОБА_2  – залишити без змін.
       Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя         Галапац І.І.