Справа №761/2061/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/15669/24

            П О С Т А Н О В А
          І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
21 листопада 2024 року                                                                                           місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді                Журби С.О., 
суддів                                     Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Миголь А.А., 
 
розглянувши справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на заочне рішення Шевченківського районного  суду м. Києва від 27 червня .2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є споживачами послуг ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі, в порушення умов договору та вимог, що передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.01.2017 року по 31.10.2023 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконали належним чином.
У зв`язку з викладеним, просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 76 868,92 грн; 3% річних у розмірі 8 088,78 грн; інфляційні втрати у розмірі 37 041,13 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 63457 грн 96 коп заборгованості, 5579 грн 54 коп; 3% річних та 25052 грн 32 коп - інфляційних витрат та судовий збір.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 09 серпня 2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати  в частині відмови  у стягненні з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Станом на день  розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання, призначене на 21 листопада 2024 року, заявився представник позивача.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «АК «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем).
Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору-1. У разі відмови споживачів від отримання вказаних послуг, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є споживачами послуг ПрАТ «АК «Київводоканал», з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.1 договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
За приписами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент існування взаємовідносин), пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідачі, в порушення умов договору та вимог, що передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.01.2017 по 31.10.2023 послуг з водопостачання та водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість у розмірі 63457,96 грн., а також на підтвердження якої відповідачем надано довідку, розрахунок заборгованості. 
Окрім суми основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідачів інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості спожитих послуг за період з 01.01.2017 по 31.10.2023 у розмірі 25052,32 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості спожитих послуг за період з 01.01.2017 по 31.10.2023 у розмірі 5579,54 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги зазначив, що відхиляє доводи позивача про період нарахування заборгованості за грудень 2016 року за послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 12339,96 грн, інфляційних витрат у розмірі 11988,81 грн, 3% річних у розмірі 2509,24 грн, з огляду на те, що позивачем не надано до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості за грудень 2016 року, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Основним доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем з липня 2014 року, а не з січня 2017 року, тому позивачем правомірно було перенесено заборгованість по особовому рахунку з однієї програми обліку до іншої, в подальшому відображено її в розрахунку суми заборгованості.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
На виконання вказаної норми, позивачем до суду надано довідку № 5891/8/8/02-24 від 29.05.2024 року, відповідно до якої відповідачі мають заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» станом на 31.10.2023 року по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 76 868, 92 грн, з якої заборгованість за послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання - 75 797,92 грн, внески за обслуговування вузла комерційного обліку 83, 65 грн та плата за абонентське обслуговування 987,35 грн.
Також позивачем надано до суду розрахунок заборгованості за послуги водопостачання за період: грудень 2016 року - жовтень 2023 року, відповідно до якогозаборгованість за послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання  становить 75 797,92 грн, при цьому за грудень 2016 року заборгованість за послуги водопостачання зазначено у розмірі 12 339, 96 грн, 3% річних у розмірі 2 509, 24 грн та інфляційних втрат у розмірі 11 988, 81 грн у зв`язку з простроченням ними оплати за житлово-комунальні послуги.
            З наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити, яким чином здійснювалось нарахування заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення у вказаній квартирі за грудень 2016 року. Таким  чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вказаних вимог, відтак підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.
Колегія суддів апеляційного суду констатує відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за грудень 2016 року у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання свого обов`язку доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, фактично обмежився лише твердженням про наявність боргу, однак вказане твердження не підтверджене жодним наявним у справі доказом.
Іншим доводом апеляційної скарги позивача було те, що суд першої інстанції не задовольнив вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 83,65 грн та заборгованості з внесення плати  за абонентське обслуговування у розмірі 987, 35 грн. та судові витрати  у розмірі 35, 00 грн, як позивач поніс при отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З огляду на відсутність у справі доказів встановлення та наявності вузлів комерційного обліку, про які вказує позивач в позовній заяві, відсутні підстави до стягнення плати за абонентське обслуговування таких вузлів. Саме ж лише  твердження позивача про їх наявність є недостатнім.
Доказів щодо обґрунтованості вимоги про стягнення заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 987, 35 грн. та судові витрати  у розмірі 35, 00 грн, як позивач поніс при отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач також не надав.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних вимог, оскільки на порушення обов`язку, передбаченого статями 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено підстави свого позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                              С.О. Журба
 
Судді                                                                                                          Т.О. Писана  
 
                                                                                                                                К.П. Приходько