УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/2817/22                 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О. 
Категорія 68                 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання Антоневської В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу №278/2817/22 за заявою  ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі №278/2817/22 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю органу опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей
за апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 ,  інтереси якого  представляє адвокат Вернидуб Дмитро Вікторович 
на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Татуйка Є.О.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – з матір`ю та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2023 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 15 996,20 грн. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2023 року залишено без змін.
Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції. Відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 про розстрочення сплати витрат на правничу допомогу.
07 червня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із заявою, в якій просив розстрочити виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2023 року та додаткової постанови Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2024 року в частині стягнення судових витрат із нього на користь ОСОБА_2 в сумі 25 000,00 грн. на один рік зі сплатою однаковими платежами щомісячно в розмірі 2 125,00 грн.
На обґрунтування поданої заяви зазначав, що рішенням суду першої інстанції було стягнуто вартість правничої допомоги на користь ОСОБА_2 в сумі 15 500,00 грн. Постановою суду апеляційної інстанції від 28 березня 2024 року було стягнуто вартість правничої допомоги на користь ОСОБА_2 в сумі 10 000,00 грн. На підставі рішень та після набрання ними законної сили, судом був виданий виконавчий лист, який направляється у виконавчу службу до виконання.
Вказував, що він як фізична особа надає соціальну послугу на непрофесійній основі особі, що потребує догляду - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та отримує відповідну компенсацію в сумі 2 250,00 грн. щомісячно. Також наразі ним здійснюється щомісячна сплата аліментів на утримання двох малолітніх дітей.
Додав, що вини боржника у збігу таких обставин немає та застосування розстрочення виконання рішення у такому випадку не завдасть шкоди стягувачу.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 08 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його заяву та відстрочити виконання судового рішення.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином оцінено фактичні обставини та докази, надані заявником на підтвердження обставин, що значно ускладнюють виконання рішення суду. Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам заяви про відстрочення виконання судового рішення.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
На підтвердження доводів заяви щодо свого матеріального становища ОСОБА_1 надав:
- відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.03.2023 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 за 4 квартал 2023 року отримано дохід у сумі 1 919,00 грн. (соціальні виплати з відповідних бюджетів) та у сумі 189,19 грн. (додаткове благо) (а.с.4);
- рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 26.12.2023 року (а.с.6);
- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №278/2779/22 від 17.11.2022 року, з якого вбачається, що заборгованість станом на 10.01.2024 року становить 22 213,81 грн., загальна сума непогашеної заборгованості за весь період становить – 34 714,62 грн. (а.с.19-20);
- відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06.08.2024 року, з яких вбачається, що за період з 2 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року останній отримав дохід у загальній сумі 30 601,45 грн. (а.с.21-22).
Доводи заяви про здійснення ОСОБА_1 щомісячної сплати аліментів на утримання двох малолітніх дітей спростовуються наданим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №278/2779/22.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі №2-55/10).
Апеляційний суд враховує, що компенсаційні виплати за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за бабусею заявника не єдине джерело, за рахунок якого може здійснюватися виконання рішення. Судове рішення може бути виконане в примусовому порядку за рахунок наявного у боржника майна, про яке боржник не вказав у заяві, як і не вказав про відсутність такого. Тобто не обґрунтував, в чому перепони його реалізації, тощо.
Суд першої інстанції оцінивши надані заявником докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, дійшов правильного висновку про те, що заявник не довів існування правових підстав для відстрочення виконання рішення суду.
Обставини, на які посилається сторона відповідача, не є тими виключними обставинами, що перешкоджають належному виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання протягом дванадцяти місяців.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого  представляє адвокат Вернидуб Дмитро Вікторович, залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 серпня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий                                             Судді