ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1110/24  Номер провадження 22-ц/814/3413/24	Головуючий у 1-й інстанції Ситник О. В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В.
учасники справи: 
представник позивача - ОСОБА_1 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року, ухвалене суддею Ситник О.В., повний текст рішення складений - 05 серпня 2024 року

у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів, -
В С Т А Н О В И В:

30.05.2024 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що утримуються з ОСОБА_3 згідно судового наказу Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.09.2019, провадження №2-н/530/74/19, яким було зобов`язано ОСОБА_3 сплачувати на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що судовим наказом Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.09.2019, провадження №2-н/530/74/19, ОСОБА_3 було зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого чинним законодавством, починаючи стягнення з 03.09.2019, і до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ ОСОБА_3 виконує належним чином, що підтверджено довідкою від 20.12.2023, яка видана Лохвицьким ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 29.03.2024 змінився сімейний стан ОСОБА_3 , адже він офіційно зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 . Загальний стан здоров`я ОСОБА_3 значно погіршився, так як захищаючи не перший рік незалежність України, постійно перебуває у психологічному стресі, що не сприяє покращенню здоров`я. У зв`язку з проблемами зі здоров`ям вимушений дотримуватися рекомендацій лікарів і, ледь не щодня, вживати медичні препарати, крім цього, дружина не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці. Також він сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 відповідно до судового наказу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23.03.2020, а тому загальний розмір аліментів становить 50% від його заробітку, що значно ускладнює життя.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів - задоволено.
Зменшено розмір аліментів, що утримуються з ОСОБА_3 згідно судового наказу Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.09.2019, провадження №2-н/530/74/19, яким його було зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини - зменшивши до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ОСОБА_3 на своєму утримання має неповнолітніх дітей батьком яких він є: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і зобов`язаний їх утримувати у розумінні ст. 180 СК України. Крім цього, на його утриманні є діти його дружини ОСОБА_9 , 2012 р.н., та ОСОБА_10 , 2022 р.н., та його дружина ОСОБА_7 , яка не працює, знаходиться вдома по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох річного віку, що вказує про наявність суттєвих, істотних змін майнового та сімейного стану у позивача. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач є військовослужбовцем та, як він стверджує, у зв`язку з цим погіршився стан його фізичного та психологічного здоров`я, внаслідок чого він потребує лікування, постійного вживання лікарських препаратів, санаторно-курортному лікування, що потребує значних коштів. Крім цього, ОСОБА_3 не має власного житла, разом з родиною орендує житло за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження цього надав суду копію договору оренди квартири від 20.12.2023 (а.с. 49-51), тобто на даний час йому не вистачає коштів, які у нього залишилися після сплати аліментів у розмірі 50% свого доходу. Вказане свідчить про погіршення його матеріального стану. У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві не зазначає, яку суму аліментів отримує; не надала розрахунок витрат, необхідний на утримання дитини; довідку про суму отриманих аліментів від ОСОБА_3 не надала; розмір витрат, які потребує її син, не розрахувала; осіб, які на даний час перебувають на її утриманні, не зазначила; доказів того, чи є у неї власне житло, не надала, також до суду не надала доказів про її матеріальний стан, оскільки відповідно до правового поля обоє батьків повинні утримувати дитину до виповнення дитині повноліття, а у відзиві обмежилася лише загальними нормами права та заперечувала проти зменшення розміру аліментів. Суд вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не порушить право дитини на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування не буде порушеним та відповідатиме принципу розумності та достатності стягнутих аліментів відповідно до фактичних потреб неповнолітньої доньки. З огляду на зазначені обставини, підтвердження погіршення стану здоров`я позивача, лікування яких потребує коштів, стягнення аліментів за судовим наказом Гадяцького районного суду Полтавської області від 23.03.2020 та виникнення у нього обов`язку утримання дружини, яка на даний час не працює та ще двох малолітніх дітей дружини, яких він не є біологічним батьком, оскільки обов`язок утримання дітей, передбачений нормами сімейного законодавства і не пов`язаний з біологічним спорідненням батька з дітьми. Суд зазначає, що у позивача по справі двоє рідних неповнолітніх дітей, на утримання цих дітей винесені судові накази про стягнення з нього у примусовому порядку аліментів на користь матерів дітей на утримання дітей, розмір відрахувань від всіх його доходів складає 50 % (1/4 і 1/4 часток) і позивач у справі сплачував ці аліменти вчасно, про що є підтвердження в матеріалах справи і тільки тоді, коли він одружився і в нього з`явилась інша сім`я, дружина яка не працює, а знаходиться по догляду за дитиною, в ході цих життєвих змін у нього змінився розмір його витрат, тим самим погіршився матеріальний стан і тільки після цього позивач звернувся до суду з цим позовом, паралельно він звернувся до Гадяцького районного суду із такою ж вимогою про зменшення розміру аліментів на іншу його дитину. Отже суд дійшов висновку, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/8 частину всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини ОСОБА_5 щомісяця, на думку суду, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав обох неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, зменшити розмір аліментів, що утримуються, до 1/6 частини доходів позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Зіньківський районний суд Полтавської області у рішенні від 31.07.2024 призначив розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/8 від доходу батька, тобто розподіл аліментів здійснювався не між двома біологічними дітьми, а між 4-ма: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - донька; ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - син; ОСОБА_11 (2012 р.н.) - пасинок; ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - пасинок. При визначені вказаного розміру аліментів суд виходив з того, що на триманні ОСОБА_3 фактично знаходяться всі ці діти. Однак це не так, оскільки на сайті Судової влади України міститься інформація про існування справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_13 про стягнення аліментів на малолітню дитину (справа №554/1215/15-ц, рішення набрало законної сили 24.03.2015). Оскільки дані про ОСОБА_13 як про боржника зі сплати аліментів в Єдиному реєстрі боржників, відсутня, робить висновок, що ОСОБА_13 виконує свої обов`язки з матеріального забезпечення свого сина ОСОБА_11 , тому додаткова допомога ОСОБА_3 не є крайнє необхідною. ОСОБА_3 посилається на те, що його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наявність вказаної дитини підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 . У свідоцтві про народження міститься запис про батька дитини - ОСОБА_14 . Оскільки запис в Єдиному реєстрі боржників зі сплати аліментів щодо ОСОБА_14 відсутній, робить висновок, що той або належним чином здійснює матеріальне забезпечення своєї дитини ОСОБА_12 , або у матері ОСОБА_7 відсутня необхідність у примусовому порядку здійснювати стягнення коштів на користь своєї другої дитини. Вказані обставини вчергове підтверджують факт того, що діти дружини ОСОБА_7 від попередніх стосунків не потребують додаткового фінансування з боку ОСОБА_3 і фактично перебувають на утриманні у своїх біологічних батьків. Разом з тим, нагадує, що ОСОБА_7 отримає державну допомогу при народженні дитини та до досягнення нею трьохрічного віку, що теж свідчить про матеріальне забезпечення її дітей. Доводи позивача про те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки на його утримання перебуває дитина від іншого шлюбу, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також сини дружини від інших відносин, є необґрунтованими. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Посилання ОСОБА_3 на необхідність санаторно-курортного лікування та купівлю ліків нічим не підтверджується. Доводи позивача про погіршення стану його здоров`я у зв`язку з пораненням, яке він отримав в результаті участі у бойових діях як підставу для зменшення розміру аліментів, не слід приймати до уваги, так як матеріали справи не містять доказів, що відповідач за станом свого здоров`я звільнений з військової служби або має інвалідність, що впливає на його матеріальний стан та потребу у лікуванні та, як наслідок, неможливість сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі. ОСОБА_3 посилається на одну з підстав для зменшення розміру аліментів, зазначаючи про витрати на оренду житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак не вказує, що є фактичним власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Про вказане житло ОСОБА_2 відомо достеменно, оскільки саме за цією адресою вони з ОСОБА_3 проживали під час шлюбу. Просить суд не брати до уваги витрати на оренду житла ОСОБА_3 при встановленні розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 . Якщо ОСОБА_3 орендує квартиру за наявності власного житла, це означає, що він може собі це дозволити. Разом з цим, зазначає, що вона з розумінням ставиться до того, що у ОСОБА_3 на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, на яких він сплачує близько 50% від загального доходу, що дещо суперечить нормам чинного законодавства. Тому, апелянт вважає цілком справедливим зменшення розміру аліментів до 1/6 від частини від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто 1/3 частини доходу на обох дітей).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Кучерява Т.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання апеляційного суду 27.11.2024 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 19.09.2024 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 109-112), які були доставлені до електронної скриньки, та поштовим зв`язком. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 30.09.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Згідно судового наказу, виданого Зіньківським районним судом Полтавської області від 30.09.2019, стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця у розмірі частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого чинним законодавством, починаючи стягнення з 03.09.2019, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). 

Відповідно до довідки Лохвицького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області від 20.12.2023, станом на 20.12.2023 у ОСОБА_3 відсутня заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №60890561 (а.с. 9).

Відповідно до судового наказу Гадяцького районного суду Полтавського району Полтавської області від 23.03.2020 стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.03.2020, і до повноліття дитини (а.с. 6-7).

29.03.2024 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_17 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.10).

Дружина позивача - ОСОБА_7 на даний час не працює, оскільки перебуває по догляду за дитиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 (а.с. 14), державної допомоги малозабезпеченим сім`ям не отримує, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 15.07.2024 (а.с. 52).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_3 від 14.05.2024, ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 11) та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Барвінкове Харківської області, місто Бахмут Донецької області, село Берхівка Донецької області, село Синьківка Харківської області (а.с. 12-13).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XIIтанабула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу ст. 192 СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно дост.182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

17.05.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст.182СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі сплачуються щомісячно з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дітей.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру аліментів до 1/8 частини, виходячи з наступного.

Предметом позову є зменшення розміру аліментів, що утримуються з ОСОБА_3 згідно судового наказу Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.09.2019, провадження №2-н/530/74/19, яким було зобов`язано ОСОБА_3 сплачувати на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про зменшення розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/8 частини доходу, виходячи з наступного.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, судовим наказом Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.09.2019 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого чинним законодавством, починаючи стягнення з 03.09.2019, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Судовим наказом Гадяцького районного суду Полтавської області від 23.03.2020 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_16 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.03.2020 до повноліття дитини (а.с. 6-7).

Згідно матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 має двох біологічних дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Згідно довідки №34642/17-15-31/4 від 20.12.2023, виданої Лохвицьким відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що у Лохвицькому відділі державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №60890561 з примусового виконання судового наказу №2-н/530/74/19 від 28.11.2019, виданого Зіньківським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , стягнення проводити щомісяця, починаючи з 03.09.2019, і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, у розмірі частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 20.12.2023 у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 9).

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 29.03.2024 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 , зареєстроване та видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Прізвище дружини після шлюбу « ОСОБА_17 » (а.с. 10).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_3 від 14.05.2024, ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 11). 

Ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як батько зобов`язаний приймати участь у наданні матеріальної допомоги доньки, тягар його утримання не може бути покладений лише на матір.

Проте, апеляційний суд у складі колегії суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, що стягуються, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що 29.03.2024 змінився його сімейний стан, т.я. він офіційно зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 . Загальний стан здоров`я ОСОБА_3 значно погіршився, оскільки, захищаючи не перший рік незалежність України, постійно перебуває у психологічному стресі, що не сприяє покращенню здоров`я. У зв`язку з проблемами зі здоров`ям вимушений дотримуватися рекомендацій лікарів і, ледь не щодня, вживати медичні препарати, його дружина не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці. Також він сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 відповідно до судового наказу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23.03.2020, а тому розмір аліментів становить 50% від його заробітку, що значно ускладнює життя. 

Крім того, позивач надав суду копію договору оренди від 20.12.2023, згідно якого він сплачує за оренду квартири, в якій він проживає з дружиною та її двома малолітніми дітьми (а.с. 49-51).

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що належних доказів погіршення матеріального становища позивач суду не надав.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України).

Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. 

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що позивач мав можливість надати суду усі необхідні та достатні докази на підтвердження пред`явлених позовних вимог, проте їх не надав. Зокрема, матеріали справи не містять доказів погіршення матеріального становища позивача, зміни розміру його доходів з часу стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_15 у 2019 до моменту звернення до суду. Укладення нового шлюбу та наявність у дружини дітей від попередніх шлюбів не є доказом погіршення матеріального становища позивача.

Дійсно, згідно довідки в/ч НОМЕР_3 від 14.05.2024 ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 11). 

Проте, суду не надано доказів погіршення стану здоров`я у зв`язку з проходженням військової служби, як і не надано призначення (рекомендації) лікарів щодо необхідності вживання медичних препаратів, їх вартості, а також санаторно-курортного лікування.

Щодо доводів ОСОБА_3 про зміни матеріального становища, пов`язані з утриманням дружини ОСОБА_7 та її малолітніх дітей ОСОБА_19 та ОСОБА_9, то в цій частині апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає наступне.

Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

Приписами статті 260 Сімейного кодексу України регламентовано, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ч.1 статті 268 Сімейного кодексу України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи із вказаного припису Закону, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка, прямо передбачений законом, лише за сукупності наступних обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини, які включають особисті немайнові та майнові відносини, що виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини як вид суспільних відносин, складаються із суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Таким чином, із настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Як вбачається із вищенаведеного, підставою встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні іншою особою, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав її біологічного батька обмежується або припиняється.

У контексті приписів статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом.

Положеннями Сімейного кодексу України визначено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані із особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 статті 14, ч.1 статті 15 Сімейного кодексу України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Встановивши, що ОСОБА_3 є вітчимом двох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції зазначив, що вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (статті 268 Сімейного кодексу України). 

Разом з тим, апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що пасинки позивача мають рідних батьків і беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічні батьки пасинків позивача не виконують обов`язку щодо утримання своїх дітей, позивачем суду не надано. 

За даних обставин, апеляційний суд вважає, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок позивача утримувати малолітніх пасинків, в силу статті 268 Сімейного кодексу України. 

Разом з цим, згідно матеріалів вбачається, що позивач ОСОБА_3 має двох біологічних дітей, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин та виходячи з принципу рівного обов`язку сторін щодо матеріального забезпечення двох дітей позивача, колегія суддів приходить до висновку про зміну оскаржуваного рішення та визначення аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що такий розмір аліментів є об`єктивним, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, шляхом зменшення розміру аліментів з частини - до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідача ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання дитини в усіх судових інстанціях.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 сплатив 1212 грн судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (а.с. 1).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з позивача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року- змінити. 

Зменшити розмір аліментів, що утримуються з ОСОБА_3 згідно судового наказу Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.09.2019, провадження №2-н/530/74/19, яким зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частина, до розміру 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 454,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 27 листопада 2024 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош                О. А. Лобов                        В. М. Триголов