ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
05 листопада 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/1645/24	
  (суддя Притула К.М., м. Кропивницький)
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Шальєвої В.А., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі №340/1645/24 за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 19 березня 2024 року звернувся до суду з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким, з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати протиправну бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , яка полягає у тому, що була порушена процедура проведення службового розслідування згідно акту проведення службового розслідування від 02.02.2023 року без епікризу №1306;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 року про результати службового розслідування щодо травмування молодшого сержанта ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2023 №130 за яким молодшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 08.05.2023 року та знято з усіх видів забезпечення;
- визнати протиправним та скасувати акт проведення службового розслідування від 02.02.2023 року щодо травмування молодшого сержанта ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 провести розслідування щодо травмування молодшого сержанта ОСОБА_1 .          
Позов обґрунтовано тим, що службовим розслідуванням проведеним відповідачем не правильно встановлені обставини справи в наслідок чого зроблено не правильний висновок про те, що позивач не отримував поранення під час виконання бойого завдання при безпосередній участі у бойових діях та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. 
Також, у відповіді на відзив позивач  зазначає про те, що є необхідність уточнення позовну та просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №130 від 08.05.2023 року (а.с.186-188).          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 яка виразилась у не всебічному та неповному проведені службового розслідуванні за фактом травмування молодшого сержанта   ОСОБА_1 15.06.2022 року.
Визнав протиправним та скасував наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 року №3 про результати службового розслідування щодо травмування молодшого сержанта ОСОБА_1 та акт проведення службового розслідування від 02.02.2023 року щодо травмування молодшого сержанта ОСОБА_1 .
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування за фактом травмування молодшого сержанта   ОСОБА_1  15.06.2022 року, з урахуванням висновків суду. У задоволені іншої частини позову відмовив.          
Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування наказу №130, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є передчасними зважаючи на те, що суд зобов`язує відповідача провести службове розслідування, результати якого наразі невідомі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить змінити рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2023 року №130. В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скасування наказу від 08.05.2023 року №130 необхідно йому для повного захисту порушених прав, що буде свідчити про дотримання вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідати практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач просить у її задоволені відмовити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив військову службу у військовій частині   НОМЕР_1 по мобілізації.
15.06.2022 року, відповідно до витягу з бойового журналу (а.с.151), було здійснено артобстріл позицій, на яких перебував позивач.
25.08.2022 військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого визначено, що на підставі статті 39-б, 64-б, 40-в, 23-в графи ІІ Розкладу хвороб, графи- ТДВ, ОСОБА_1 є ОБМЕЖЕНО ПРИДАТНИМ до військової служби. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби (а.с.62).
09.12.2022 військово-лікарською комісією КНП «ООКЛ «ООР» було проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого визначено, що він має: наслідки МВТ (15.06.2022), струс головного мозку, забій шийного відділу спинного мозку, забій хребта, спондилогенно-посттравматична мієлополірадикулопатія, двобічна пірамідна недостатність до помірно вираженого нижнього парапарезу, виражений больовий синдром, порушення функції ходи 2 ст. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, що підтверджується копією довідки ВЛК №283 від 09.12.2022 (а.с.66-67).
12.01.2023 року на підставі рапорту ОСОБА_1 призначено службове розслідування щодо встановлення обставин, причин та умов, що призвели до травмування під час виконання бойового завдання (а.с.138).
02.02.2023 року відповідачем складено акт проведення службового розслідування від 02.02.2024 року. Вказаним актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 не отримував поранення під час виконання бойового завдання (а.с.154-159).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.02.2023 року №3 встановлено, що ОСОБА_1 не отримував поранення під час виконання бойового завдання (а.с.160).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2023 року №130 ОСОБА_1 , звільненого наказом (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_3 №17-РС від 06.05.2023 року за підпунктом «б», за станом здоров`я - на підставі висновку ВЛК, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 08.05.2023 року та знято з усіх видів забезпечення (а.с.46, 174).
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з судовим рішенням в частині вирішення спору щодо оскаржуваного наказу №130, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Державну спеціальну службу транспорту», «Про національну безпеку України» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, з метою подальшого вдосконалення та належної організації обліку особового складу Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022  року № 280 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (далі - Інструкція №280).
За умовами пункту 2 вищезазначеної інструкції основними завданнями обліку особового складу є, зокрема, документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями та трудової діяльності працівниками Збройних Сил та Держспецтрансслужби.
Пунктом 3 Інструкції №280 визначено, що облік особового складу повинен бути безперервним, своєчасним і повним, вестися постійно за будь-яких умов діяльності військ (сил) за формами і правилами, установленими цією Інструкцією, достовірно відображати існуючу штатну і спискову чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються, як в цілому щодо особового складу, так і персонально стосовно кожного військовослужбовця або працівника.
Відповідно до пункту 15 Інструкції №280 виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині, військовослужбовців, військову службу яким призупинено та звільнено з посади наказом відповідного командира (керівника),- після надходження витягу з наказу по особовому складу.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що наказ по стройовій частині щодо виключення із списків особового складу військової частини проводиться після надходження витягу з наказу відповідного командира (керівника) по особовому складу, яким військовослужбовця звільнено з посади.
Як вбачається з матеріалів справи, наказ №130 про виключення позивача із списків особового складу військової частини було видано на виконання наказу (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_3 №17-РС від 06.05.2023 року про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом «б», за станом здоров`я - на підставі висновку ВЛК, про що зазначено у тексті самого наказу №130 (а.с.46, 176).
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 5 грудня 2019 року по справі №826/3678/16.
Позивач порушуючи питання про скасування наказу №130 не зазначає в чому полягає протиправність цього наказу.
Враховуючи те, що наказ №130 видано на виконання наказу №17-РС від 06.05.2023 року, при цьому доказів того, що наказ №17-РС скасовано суду не надано, а також враховуючи те, що позивач не зазначає в чому полягає незаконність оскаржуваного ним наказу, колегія суддів зробила висновок про відсутність підстав для скасування наказу №130.
Слід зауватижи і на тому, що наслідки проведення службового розслідування за фактом травмування молодшого сержанта   ОСОБА_1 15.06.2022 року не впливають на законність наказу №130, оскільки цим наказом зафіксовано облік особового складу військової частини НОМЕР_1 та не вирішувалося питання щодо підстав звільнення позивача зі служби.
Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, оскільки положення Конвенції та практика Європейського суду з прав людини направлені на захист порушеного права, в той час як в межах спірних відносин позивач не обгрунтовує в чому полягає порушення його прав наказом №130, яким лише зафіксовано облік особового складу військової частини НОМЕР_1 та який був прийнятий на виконання іншого наказу, який у свою чергу не оскаржувався позивачем.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.
Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.
Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі №340/1645/24 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 05 листопада 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов