ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року	Львів	Справа № 460/4253/24 пров. № А/857/15680/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року (головуючий суддя: Недашківська К.М., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 22.04.2024 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.03.2024 № 172650000897 щодо відмови у призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.03.2024.
Обґрунтовує позов тим, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Позивачка звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 4 місяці 6 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. Позивачка не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.03.2024 № 172650000897 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.03.2024. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.03.2024. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилися відповідачі та оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просять його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянти посилаються на те, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особа мала постійно проживати чи постійно працювати в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, що підтверджується довідкою про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
Для визначення права на пенсію позивачка надала довідку Тинненського Старостинського округу, Немовицької сільської ради, Сарненського району Рівненської області від 05.03.2024 № 560-14/01-14 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно постійно проживає та зареєстрована в с. Тинне, Сарненського району, Рівненської області з 01.01.1986 по 09.1986 (число не зазначено), з 30.01.1991 по даний час: з 26.04.1986 по 29.09.1986 - 0 років 05 місяців 04 дні; з 30.01.1991 по 01.01.1993 - 01 рік 11 місяців 02 дні.
Отже, вказаною довідкою не підтверджено період проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1993 не менше 3 років.
Відтак, наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниження віку, відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких мотивів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт видачі позивачці уповноваженим органом держави посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивачки станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, а тому ГУ ПФУ у Херсонській області протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.03.2024.
Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка досягнула віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням зменшення (58 років), проживала необхідну кількість років в зоні гарантованого добровільного відселення для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та має необхідний страховий стаж для призначення пенсії 39 років (станом на рік досягнення пенсійного віку 2019 рік необхідний стаж: 26-6=20 років).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 1965 року народження, є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською облдержадміністрацією 18.07.1994.
Позивачка 07 березня 2024 року звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області та 14.03.2024 прийнято рішення № 172650000897 про відмову у призначенні пенсії.
Підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку була відсутність обов`язкового необхідного періоду проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше 3-х років.
Вважаючи таку відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що видача позивачці посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивачки станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Оскільки, наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивачка покликається на те, що вона станом на 01 січня 1993 року понад 3 роки проживала (працювала) у зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема у с. Тинне Сарненського району Рівненської області.
Однак, такі твердження позивачки не заслуговують на увагу судом апеляційної інстанції є помилковими, з огляду на таке.
На підтвердження проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, позивачкою подано довідку старости Тинненського старостинського округу № 560-14/01-14 від 05.03.2024, довідку сільськогосподарського виробничого кооперативу « Горинь» № 209 від 03.12.2018.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, с. Тинне Сарненського району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.03.2024 № 172650000897, пенсійний орган покликається на те, що період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, становить 02 роки 04 місяці 06 днів, зокрема: 
- з 26.04.1986 по 29.09.1986 – 05 місяців 04 дні;
- з 30.01.1991 по 01.01.1993 – 01 рік 11 місяці 02 дні;
Тобто, відповідач наголошує на відсутності у позивачки права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, оскільки ОСОБА_1 не підтвердила період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 не менше 3 років, так як станом на 01.01.1993 позивачка проживала (працював) 02 роки 04 місяці 06 днів у цій зоні, що не є достатнім для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки згідно довідки старости Тинненського старостинського округу № 560-14/01-14 від 05.03.2024, ОСОБА_1 , постійно проживала та зареєстрована на території с. Тинне Сарненського району Рівненської області:
- з 01.01.1986 по 09.1986 (число не зазначено);
- з 30.01.1991 по 01.01.1993 (межі спірного періоду).
Тобто, лише 02 роки 04 місяці 06 днів.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги, довідку сільськогосподарського виробничого кооперативу «Горинь» № 209 від 03.12.2018, яка думку ОСОБА_1 підтверджує факт проживання позивачки з 01 червня 1990 року по 03 лютого 1992 року в зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема в селі Тинне, Сарненського району Рівненської області. Оскільки СВК «Горинь» не уповноважена видавати довідки про проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, так які такі видаються органом місцевого самоврядування.
Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка не надала доказів, які б могли б підтвердити факт роботи на території зони гарантованого добровільного відселення, зокрема трудову книжку та довідки з місця роботи у цій зоні.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом саме фізичного перебування проживання (роботи) особи у зоні радіоактивного забруднення, однак матеріалами справи не підтверджено факт постійного проживання (роботи) позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а тому висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, є помилковим, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі № 460/4253/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін