ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 380/23779/23 пров. № А/857/20500/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі № 380/23779/23 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мричко Н.І. в м. Львові в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ, позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ 2798,22 грн заборгованості зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій та пені. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із судовим рішенням у справі, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вимога про сплату боргу  в сумі 2798,22 грн скасована в судовому порядку. Звертає увагу, що Постановою Господарського суду Львівської області від 20.10.2019 у справі № 28/32 позивача визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, а відтак стягнення заборгованості мало відбуватися в межах саме процедури ліквідації.
Позивач скористався правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, просив в задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій та пені відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також – Закон № 1058-IV) заборгованість позивача складає 2798,22 грн .
Виходячи з того, що відповідач самостійно не сплатив суму заборгованості в розмірі 2798,22 грн, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав покладений на нього обов`язок щодо сплати заборгованості, відтак існують достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій та пені в розмірі 2798,22 грн.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Серед іншого, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками (стаття 5 Закону №1058-ІV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону № 1058-ІV страхувальниками є роботодавці, зокрема,  фізичні особи – суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб – суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.
Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (частина перша статті 15 Закону № 1058-ІV).
Отже, відповідно до вказаних норм права позивач був страхувальником, та зобов`язаний був сплачувати страхові внески. 
Відповідно до частини другої статті 106 Закону № 1058-IV (в редакції, що діяла до 01.01.2011 - в періоді часу, за який нараховані страхові внески), суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ, діє з 01.01.2011) .
Пунктом 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.
Відповідно до абзацу 6 пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, вищезазначеними нормами відповідачу надано повноваження щодо застосування фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року.
Водночас з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника (Справа № 28/32).
Постановою Господарського суду Львівської області від 20.10.2010 у справі № 28/32 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.09.2010 року затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема вимоги Пенсійного фонду включено до другої черги вимог кредиторів.
Оскільки на момент визнання позивача банкрутом діяли норми Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі – Закон № 2343-ХІІ), саме норми вказаного закону застосовуються як норми матеріального права при визначенні правового статусу такої особи, його майна, зобов`язань, боргів.
Так, відповідно статті 22 Закону № 2343-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає  постанову  про  визнання  боржника  банкрутом і відкриває 
ліквідаційну процедуру.
З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом (частина перша статті 23 Закону № 2343-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 2343-ХІІ з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Отже, колегія суддів погоджується з апелянтом, що з моменту визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури погашення боргів такої особи можливе лише в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Іншого порядку на момент виставлення вимог кредиторів закон не передбачав.
Відтак, сума заборгованості зі страхових внесків позивача підлягала стягненню в порядку ліквідаційної процедури. 
Закриття провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 відповідно до норм статті 90 Кодексу України з питань банкрутства, тобто з інших підстав, аніж погашення вимог конкурсних кредиторів, не змінює порядку стягнення вимог конкурсних кредиторів у межах ліквідаційної процедури та не є підставою для стягнення таких в іншому порядку. 
Вищевказані обставини були досліджені та їм було надано належну оцінку Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 06.06.2023 по справі № 380/23779/23 і покликання суду першої інстанції на те, що скасування вимоги від 05.10.2022 № Ф-63 щодо сплати ОСОБА_1 недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, жодним чинним не спростовує факту наявності заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі страхових внесках перед пенсійним органом є вірним, однак як зазначив Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 06.06.2023 по справі № 380/23779/23 порядок стягнення повинен відбуватись виключно в межах ліквідаційної процедури.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене, вимога пенсійного органу про стягнення з ОСОБА_1 2798,22 грн заборгованості зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій та пені, на переконання колегії суддів, є протиправною та підлягає скасуванню. 
Таким чином,  суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову. 
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Зазначеним вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.
Суд першої інстанції при розгляді даної справи, правильно встановивши обставини справи, допустився хибного застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі № 380/23779/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар