ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 р. 	Справа № 480/8922/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Кравченко Є.Д., м. Суми, по справі № 480/8922/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області                      
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач) , в якій просив:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в зарахуванні до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 періоду проходження військової служби в лавах радянської армії з 26.06.1988 року по 13.06.1990 рік, періоду роботи електриком, по вахтово - експедиційному методу, у нафтогазодобувному управління «Майськнафта» ВАТ «Юганськнафтогаз» (селище Пить-Ях Тюменської області росії) з 10.10.1991 року по 16.11.1993 року, періоду роботи інженером-наладчиком, по вахтово-експедиційному методу у спеціалізованому монтажно-налагоджувальному управлінні тресту «Сибкомплектмонтажналадка» (м.Сургут Ханти - Мансійського автономного округу росії), в подальшому перетвореному у АТВТ «Трест Сибкомплектмонтажналадка» з 26.11.1993 року по 24.09.1996 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду проходження військової служби в лавах радянської армії з 26.06.1988 року по 13.06.1990 рік, періоду роботи електриком, по вахтово - експедиційному методу, у нафтогазодобувному управління «Майськнафта» ВАТ «Юганськнафтогаз» (селище Пить-Ях Тюменської області росії) з 10.10.1991 року по 16.11.1993 року, періоду роботи інженером-наладчиком, по вахтово-експедиційному методу у спеціалізованому монтажно-налагоджувальному управлінні тресту «Сибкомплектмонтажналадка» (м.Сургут Ханти - Мансійського автономного округу росії), в подальшому перетвореному у АТВТ «Трест Сибкомплектмонтажналадка» з 26.11.1993 року по 24.09.1996 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періоду його роботи з 01.01.1992 по 16.11.1993 електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання четвертого розряду служби релейного захисту, автоматики і грозоізоляції бази виробничого обслуговування електричних мереж та електричного обладнання вахтово - експедиційним методом в нафтогазодобувному управлінні «Майскнефть» ВАТ «Юганскнефтегаз» (мовою оригіналу) та періоду його роботи з 26.11.1993 по 24.09.1996 інженером-наладчиком другої категорії вахтово - експедиційним методом роботи Нефтеюганського округу у спеціалізованому монтажно-налагоджувальному управлінні тресту «Сибкомплектмонтажналадка», в подальшому перетвореному у АТВТ «Трест Сибкомплектмонтажналадка» (мовою оригіналу).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періоду його роботи з 01.01.1992 по 16.11.1993 електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання четвертого розряду служби релейного захисту, автоматики і грозоізоляції бази виробничого обслуговування електричних мереж та електричного обладнання вахтово - експедиційним методом в нафтогазодобувному управлінні «Майскнефть» ВАТ «Юганскнефтегаз» (мовою оригіналу) та періоду його роботи з 26.11.1993 по 24.09.1996 інженером-наладчиком другої категорії вахтово - експедиційним методом роботи Нефтеюганського округу у спеціалізованому монтажно-налагоджувальному управлінні тресту «Сибкомплектмонтажналадка», в подальшому перетвореному у АТВТ «Трест Сибкомплектмонтажналадка» (мовою оригіналу).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) суму судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.         
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 року по справі №480/8922/23 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що прийняті оскаржуваного рішення не повністю з`ясовано обставини справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Також зазначає, що відповідачем правомірно не було зараховано до страхового стажу період роботи на території рф, оскільки з 01.01.2023 року рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 та п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про розрахунок наявного страхового (трудового) стажу для призначення пенсії після набуття 60 річного віку.
За результатами розгляду його заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області було направлено відповідь від 23.05.2023 року № 1800-0205-6/21961 (а.с.16) та розрахунок зарахованого стажу станом на 25.05.2023 (зв. бік а.с. 16).
Відповідно до розрахунку стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 до стажу позивача не зараховано період проходження ним строкової військової служби в лавах радянської армії з 26.06.1988 року по 13.06.1990 рік та період роботи з 26.11.1993 року по 24.09.1996 року інженером-наладчиком у спеціалізованому монтажно - налагоджувальному управлінні тресту «Сибкомплектмонтажналадка». Період роботи ОСОБА_1 з 10.10.1991 року по 16.11.1993 року електромонтером в нафтогазодобувному управління «Майськнефть» ВАТ «Юганскнефтегаз» (селище Пить-Ях Тюменської області росії) по вахтово - експедиційному методу лише частково, а саме з 10.10.1991 по 31.12.1991.
У подальшому, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.08.2023 року № 1800-0202-8/36140 (а.с.38-39) позивачу зокрема повідомлено, що особливості врахування стажу, отриманого за кордоном, залежать від наявності міжнародних договорів про пенсійне забезпечення між Україною та державою, в якій працюють громадяни України. Питання зарахування періодів роботи на території російської федерації при призначенні пенсії в Україні регулювалося Угодою про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, однак 30 січня 2023 року російська федерація припинила участь у вищезазначеній Угоді. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено.
Враховуючи вищезазначене, на переконання відповідача, підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.01.1992 по 16.11.1993 та з 26.11.1993 по 24.09.1996 на території російської федерації відсутні.
Також, у вказаному листі вказано, що періоди проходження строкової військової служби з 26.06.1988 по 13.06.1990 та роботи 10.10.1991 по 31.12.1991 в нафтогазодобувному управлінні "Майськнафта" зараховані до загального стажу роботи позивача, що підтверджується розрахунком стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 станом на 16.08.2023 (зв. бік а.с. 39).
Не погодившись із такою відповіддю відповідача, позивач звернувся із позовною заявою до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.
Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції в частині, що оскаржується, з огляду на таке.
Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно зі статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.
Відмовляючи позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи до загального страхового стажу відповідач послався виключно на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Однак, колегія суддів вважає такі доводи пенсійного органу неприйнятними, з таких підстав.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022.
Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Крім того, варто зазначати, що надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція апелянта суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на пенсію не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.9-11) в межах спірних періодів роботи, що розглядаються, встановлено, що позивач:
- 10.10.1991 - прийнятий електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання четвертого розряду в службу релейного захисту, автоматики і грозоізоляції на базу виробничого обслуговування електричних мереж та електричного обладнання вахтово - експедиційним методом з м. Івано-Франківськ в нафтогазодобувне управління «Майскнефть» ВАТ «Юганскнефтегаз» (наказ від 09.10.1991 № 646);
- 16.11.1993 - звільнений відповідно до п.1 ст. 33 КЗпП рф у зв`язку зі скороченням (наказ від 11.11.1993 № 613);
- з 26.11.1993 - прийнятий інженером-наладчиком другої категорії вахтово - експедиційним методом роботи Нефтеюганського округу у спеціалізованому монтажно- налагоджувальному управлінні тресту «Сибкомплектмонтажналадка» (наказ від 25.11.1993 № 298/к);
- підприємство реорганізовано у акціонерне товариство відкритого типу "Трест Сибкомплектмонтажналадка";
- 24.09.1996 - звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 31 КЗпП рф (наказ від 25.09.1996 № 143 к).
Судом враховано, що за приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.94, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
01.12.2022 прийнято Закон України “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року” №2783-IX (далі по тексту - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, тому до документів, виданих на території Російської Федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з Російською Федерацією.
Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 “Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав”, якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Станом на 24 лютого 2022 року перелічені вище документи, видані на території Російської Федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому надані позивачем документи підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).
Отже, до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню періоди роботи позивача на території російської федерації з 01.01.1992 по 16.11.1993 та з 26.11.1993 по 24.09.1996. 
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій, які є предметом оскарження, надано не було.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 вказаних вище періодів роботи на території російської федерації, не ґрунтуються на вимогах законодавства України, а тому є протиправними, відповідно, позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про попередній розрахунок пенсії та відповідач не приймав жодного рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу пенсії, не визначав йому при цьому страховий стаж, стаж роботи для призначення пенсії та розмір пенсії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом позову не було рішення відповідача щодо призначення або відмови в призначенні пенсії, позивачем оскаржуються дії щодо відмови у зарахуванні відповідного стажу, вчинені у формі листа, який винесено не у відповідності до норм діючого законодавства.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 по справі № 480/8922/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій