ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 р. 	Справа № 520/25495/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Тітов О.М.) від 02.10.2024 року (повний текст складено 02.10.24 року) по справі № 520/25495/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати складені у відношенні ОСОБА_1 : податкове повідомлення-рішення від 31.05.2024 № 0869659-2405-2036-UA63120230000080742, податкове повідомлення-рішення від 31.05.2024 № 0869661-2405-2036-UA63120230000080742.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 року по справі № 520/25495/24 (з урахуванням ухвали суду від 03.10.2024 р. про виправлення описки) заяву позивача про відмову від позову - задоволено.
Закрито провадження у справі № 520/25495/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 968 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень) 96 коп.
В задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовлено.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, просив її скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) з Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харків, вул. Григорія Сковороди, буд.46 ЄДРПОУ 43143704) витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги послався на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з відсутністю доказів для визначення фактично понесених витрат на правничу допомогу, зокрема, платіжних квитанцій, на підтвердження сплачених послуг, рахунки (відповідно до п. 5.2 Договору) про оплату, опис виконаних робіт адвокатом тощо.
Відповідач не погодився з ухвалою суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду про закриття провадження у справі від 02.10.2024 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.10.2024 у справі № 520/25495/24 в частині стягнення з ГУ ДПС судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп., посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що з ГУ ДПС при закритті провадження у справі не може бути стягнуто судовий збір на користь позивача, оскільки позивач його повертає шляхом подання клопотання щодо повернення йому сплаченого судового збору.
Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не  надав.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить в її задоволенні відмовити та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомог.
Позивач надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити. 
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідь на відзив, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою суду від 30.09.2024 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
27.09.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав самостійного скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, до якого додано  докази  усунення виявлених позивачем порушень, а саме - рішення про скасування податкових повідомлень-рішень 31.05.2024 р.
28.09.2024 від представника позивача надійшла заява про відмову від позову у зв`язку зі самостійним усуненням виявлених порушень відповідачем. Також представник позивача зазначив, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу було надано до суду матеріали в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про відмову від позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи або інтереси інших осіб та є підставою для закриття провадження у адміністративній справі.
Стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір у сумі  968 грн 96 коп. (з урахуванням ухвали про виправлення описки) суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самостійно скасував рішення, оскарження яких було предметом позову,  що стало підставою для відмови від позову позивачем, що відповідно до ст. 140 КАС України є підставою для присудження всіх понесених ним у справі витрат із відповідача.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з відсутності підстав для задоволення такого клопотання, у зв`язку з тим, що у матеріалах справи відсутні докази для визначення фактично понесених витрат на правничу допомогу, зокрема, платіжних квитанцій, на підтвердження сплачених послуг, рахунки (відповідно до п. 5.2 Договору) про оплату, опис виконаних робіт адвокатом тощо.
За результатами перегляду ухвали суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Підстави для закриття провадження у справі наведено у статті 238 КАС України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.
Частиною 2 ст. 238 КАС України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 140 КАС України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Враховуючи наведене правове регулювання колегія суддів зазначає, що стаття 140 КАС України встановлює спеціальне та відмінне у співвідношенні з нормами статті 142 КАС України та статті 7 Закону України “Про судовий збір” правило, згідно з яким якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Тобто, якщо позивач відмовляється від позову з будь-яких інших причин, що є наслідком закриття провадження у справі (крім випадку задоволення його вимог відповідачем після подання позовної заяви), то в такому випадку позивачу підлягає повернення лише п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В той же час, коли відмова позивача від позову обумовлена задоволенням позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви, тоді застосовуються правила розподілу судових витрат відповідно до статті 140 КАС України.
Відтак, якщо позивач відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем після подання позовної заяви, то цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати, як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.11.2024 у справі № 120/18952/23. 
Із матеріалів справи встановлено, що предметом позову є правомірність зазначених вище податкових повідомлень-рішень від 31.05.2024, прийнятих Головним управлінням ДПС у Харківській області. 
При цьому, судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідачем - Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято рішення про скасування податкових повідомлень-рішень від 31.05.2024 № 0869659-2405-2036-UA63120230000080742 та № 0869661-2405-2036-UA63120230000080742.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до суду заяву про відмову від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, вірним висновок суду першої інстанції про те, що сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на підставі статті 140 КАС України.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.
Частиною 2  статті 238 КАС України  визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України КАС України.
Однак, зі змісту цієї норми КАС України, не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Водночас, частина 8 статті 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.08.2020 по справі № 810/3213/16.
Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 1/09/24 від 01.09.2024 із адвокатом Івахненком М.А., рахунок для сплати правничої допомоги адвоката, детальний опис виконаних робіт адвокатом та здійснених ним витрат часу для надання правничої допомоги від 27.09.2024.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, виходив з відсутності доказів фактичного понесення позивачем таких витрат, зокрема, платіжних квитанцій, на підтвердження сплачених послуг, рахунки (відповідно до п. 5.2 Договору) про оплату, опис виконаних робіт адвокатом тощо.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, постанові від 29.10.2020 у справі № 2686/5064/20, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
За змістом пункту 1 частини 3  статті 134 КАС України  та частини сьомої  статті 139 КАС України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Зазначені норми були введені в КАС України з 15.12.2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами господарювання, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів - суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. 
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Не зважаючи на те, що судами різних юрисдикцій тлумачилися норми ЦПК і ГПК України, вищенаведена практика є застосовною до обставин цієї справи, оскільки у ЦПК, ГПК і КАС України вищеаналізовані норми є однаковими за змістом.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу з підстав ненадання платіжних квитанцій, на підтвердження сплачених послуг, рахунків (відповідно до п. 5.2 Договору) про оплату.
Натомість, колегія суддів за наслідком аналізу наданих позивачем документів на підтвердження понесення судових витрат на надання правової допомоги, вказує про надання необхідного їх переліку для здійснення відшкодування таких витрат.
Стосовно суті заяви про ухвалення додаткового рішення колегія суддів, виходить з наступного.
Так, відповідно до Детального опису виконаних робіт адвокатом та здійснених ним витрат часу для надання правничої допомоги від 27.09.2024 до договору № 1/09/24 про надання правничої допомоги від 01.09.2024 року адвокатом надано наступні послуги:
- попереднє вивчення матеріалів, формування позиції та консультування – 1 година;
- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини та вивчення судової практики – 1 година;
- підготовка та складання позовної заяви про стягнення коштів до Харківського окружного адміністративного суду – 3 години;
- ознайомлення з заявою відповідача про закриття провадження по справі № 520/25495/24 – 1 година;
- підготовка, складання та подання заяви про відмову від позову по справі № 520/24657/24 – 2 години.
Загальна вартість послуг складає 10000,00 грн.
Загальний час роботи адвоката складає 8 годин.
Отже, колегія суддів зазначає, що доказами по справі підтверджено понесення позивачем витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Так, аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, зазначених в детальному описі виконаних робіт, слід вказати, що такі послуги як попереднє вивчення матеріалів, формування позиції, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини та вивчення судової практики є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання адміністративного позову, до якого входить вивчення, аналіз, складання документів та дії технічного характеру, з огляду на що окреме їх виділення є необґрунтованим.
Отже, в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі реальним результатом є складання позовної заяви та заяви про відмову від позову.
При цьому, виконана робота щодо підготовки позову фактично полягала у складанні позовної заяви, зміст якої зводиться до цитування окремих норм Податкового кодексу України, а обґрунтування викладене лише на одній сторінці.
Стосовно таких послуг як складання заяви про відмову від позову, суд зазначає, що вказана заява переважно складається з доводів щодо наявності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, які наводилися представником позивача і у позовній заяві, у зв`язку з чим слід застосовувати принцип необхідності та дійсності наданих послуг із урахуванням юридичного результату для сторони, що досягнутий внаслідок таких послуг.
Таким чином, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів критеріям, встановленим ч. 5  ст. 134 КАС України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що визначений позивачем розмір для відшкодування на рівні 10000,00 грн. є завищеним, з огляду на що підлягає зменшенню до 1500,00 грн.
З огляду на викладене, клопотання позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 по справі № 520/25495/24 скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот гривень) 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    І.М. Ральченко